461/6197/25
1-кп/461/236/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.05.2026  м.Львів 
Галицький районний суд міста Львова у складі:
головуючої судді        ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання     ОСОБА_2 , 
прокурора         ОСОБА_3 ,
обвинуваченого       ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №12025141360001331 від 22.07.2025 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше судимого, востаннє вироком Жидачевського районного суду Львівської області за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі, -

у вчиненні кримінального правопорушення(злочину),передбаченого ч. 4 ст. 185  Кримінального кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

17 липня 2025 року, приблизно о 16:22 год, ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні супермаркету «Сільпо», що розташований за адресою: Львівська область, м. Львів, площа Соборна, 14-15, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), у час запровадження воєнного стану по всій території України, з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, вважаючи, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно, умисно та протиправно, шляхом вільного доступу викрав із полиць вказаного супермаркету продовольчі товари на загальну суму 4591, 20 гривень, зокрема: 4 (чотири) маски для пошкодженого волосся марки «Fino Premium Touch», 4 (чотири) упаковки кави меленої марки «Чорна карта Еспресо», 2 (дві) банки шампуню проти лупи марки «Head&Shoulders Цитрусова свіжість» та 1 (одну) упаковку меленої кави марки «Lavazza Qualita Oro», чим завдав ТОВ «Сільпо-Фуд» матеріальних збитків на вищезазначену суму.
Обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України визнав у повному обсязі, підтвердив, що фактичні обставини повністю відповідають вказаному у обвинувальному акті, йому роз`яснено та зрозуміло неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку, щиро розкаявся.
Під час його допиту в судовому засіданні пояснив, що він жалкує і усвідомлює відповідальність, готовий понести покарання. 

Прокурор підтримала обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення(злочину), передбаченого ч. 4 ст.185 КК України. Просила суд, з урахуванням думки обвинуваченого, здійснювати розгляд, ураховуючи вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, та обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують обвинуваченого. Враховуючи визнання вини ОСОБА_4 , його щире каяття, просила призначити обвинуваченому покарання у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75-76 КК України та вирішити питання щодо речових доказів. 

Суд, ураховуючи повне визнання вини обвинуваченим за ч. 4 ст. 185 КК України, повідомлення ним фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті, заслухавши думки учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та ухвалив обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що його характеризують. При цьому, суд виходить з того, що обвинувачений не має будь-яких фізичних чи психічних вад, розуміє суть пред`явленого обвинувачення, розуміє зміст фактичних обставин справи, які не оспорює, усвідомлює неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку, про що заявив у судовому засіданні. Відтак, у даному випадку у суду відсутні сумніви щодо добровільності й істинності позиції обвинуваченого з цього питання.

Таким чином, відповідно до ст. 22 КПК України та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами і оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальний злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, а саме, таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченій, суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, форму вини, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, щире каяття та бажання виправитись.
Щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання (постанова ВС у справі № 643/13256/17 (провадження № 51-2221км19). Крім того, суд приймає до уваги те, що щире каяття можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Вирішальним є встановлення факторів, які б свідчили про справжність, щирість визнання вини, шляхом відповідного ставлення до скоєного, що передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, і має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації (постанова ККС ВС від 23.01.2024 у справі № 283/2169/19 (провадження № 51- 5093км23).
Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує наступні обставини:
- ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення за ч.4 ст. 185 КК України, яке Кримінальним законом віднесено до категорії тяжких злочинів;
- обставиною, яка пом`якшує покарання, згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення;
- обставин, які обтяжують покарання в силу ст.67 КК України, в ході судового розгляду не встановлено;
- особу обвинуваченого, який на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, одруженого, працює без офіційного працевлаштування, раніше судимого, востаннє вироком Жидачевського районного суду Львівської області за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Встановлені судом обставини в сукупності та дані про особу обвинуваченого дають підстави для висновку суду про можливість звільнення його від призначеного покарання із випробуванням.
Відтак, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому застосовує ст.75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового терміну, а також з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Таке покарання також перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винних, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Вирішення інших процесуальних питань.
Процесуальні витрати відсутні.
Цивільний позов не заявлений.
Долю речових доказів слід вирішити на підставі ч. 6 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд –

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення(злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, який суд визначає в два роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, визначеною органом пробації.

Після набрання вироком законної сили речові докази, а саме:

-  DVD-R диски, – зберігати в матеріалах кримінального провадження;

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя          ОСОБА_1