Справа № 301/957/26
2/301/814/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"04" червня 2026 р. м. Іршава 
Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Чийпеш А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» звернулося в Іршавський районний суд Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №453504 від 20.05.2019 року в сумі 63775 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 20 травня 2019 року між ТОВ «ФК «Верона» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-комунікаційної системи був укладений Кредитний договір №453504 (далі – Кредитний договір).
Підписуючи Кредитний договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.
Згідно умов Кредитного договору, Товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні (далі – кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором, а саме: сума виданого кредиту - 2500 грн.; дата надання кредиту - 20.05.2019 року; строк кредиту - 23 дні; валюта кредиту – UAH; відсоткова ставка - 1,9% на добу.
Кредит надано відповідачу в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної відповідачем. 
20 травня 2019 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2500 грн. за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 .
01 грудня 2023 року між ТОВ «ФК «Верона» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» укладено Договір відступлення права вимоги №1-01/12/2023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Верона» відступило до ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. 
Відповідно до реєстру боржників від 01.12.2023 року до Договору відступлення права вимоги №1-01/12/2023, ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 .
Згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договором, станом на 20.02.2026 року загальний розмір заборгованості відповідача за Кредитним договором становить 63775 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2500 грн.; простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 61275 грн.
Позивач ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за Кредитним договором №453504 від 20.05.2019 року в сумі 63775 грн. та судові витрати на загальну суму 15662,40 грн., з яких: 2662,40 грн. - сплачений судовий збір, 13000 грн. - витрати на професійну правничу допомогу. 
Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 21.04.2026 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

18 травня 2026 року представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Штець І.І. подав відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вважаючи такі необгрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами.
Посилається на те, що відповідно до вказаного кредитного договору, розмір заборгованості становить 2500 грн., який надається на 23 дні з 20.05.2019 року по 11.06.2019 року. 
ТОВ «ФК «Верона» було затверджено графік платежів за договором про споживчий кредит №453504 від 20.05.2019 року, укладеним між відповідачем та первісним кредитором - ТОВ «ФК «Верона», в якому визначено строк дії кредитного договору з 20.05.2019 року по 11.06.2019 року, а тому ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» не мало права на стягнення процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування. 
Посилання представника позивача на те, що в даному випадку мала місце автоматична пролонгація строку кредитування, у зв`язку з продовженням користування кредитом, є незаконним та безпідставним, оскільки в п. п. 1.2., 1.3. договору чітко визначено строк кредитування 23 дні, дата повернення кредиту, сплати комісії та процентів – 11.06.2019 року. 
ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» не надало доказів оновлення вказаного Графіку платежів шляхом внесення до нього відповідних змін або викладення його у новій редакції, розміщення такого Графіку платежів в особистому кабінеті ОСОБА_1 . 
Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належними доказами існування заборгованості. 
Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування є внутрішніми документами установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити правильність нарахування заборгованості позивачем. 
Факт укладення кредитного договору (позики) не може бути встановлено судом без встановлення факту перерахування грошових коштів позичальнику. Доказування факту перерахування позикових коштів здійснюється, як правило, за допомогою первинних фінансових документів (чеки, платіжні доручення, меморіальні ордери, виписки з банківських рахунків, з яких або на які було перераховано грошові кошти тощо). Водночас, Договору, який підтверджує повноваження ТОВ «ФК «Верона» на здійснення фінансових операцій на замовлення платника - до позову не додано. 
Додані до позовної заяви документи підтверджують лише умови надання коштів, але вони не є належними та допустимим доказами щодо виконання кредитором обов`язку з надання кредитних коштів шляхом їх перерахування на банківський рахунок відповідача за вказаним договором. 
Документів, які б підтверджували отримання відповідачем грошових коштів від позивача на умовах договору кредитування, так само як і належного розрахунку заборгованості, не надано, оскільки надана виписка з особового рахунку за кредитним договором та розрахунок заборгованості є документами, що видані позивачем і не є тим розрахунком заборгованості, за яким можливо прослідувати порядок утворення заборгованості за кредитним договором в сукупності із випискою по кредитному договору, якого позивачем не надано.
Позивач всупереч положенням Договору відступлення права вимоги №1-01/12/2023 від 01.12.2023 року не надав Актів приймання-передачі реєстрів боржників, що є невід`ємними додатками до вказаних договорів. Вказане позбавляє можливості встановити чи дійсно перейшло до позивача право вимоги за вищезазначеним кредитним договором, що укладений між первісним кредитором та відповідачем, оскільки до договору відступлення прав вимоги, укладеного між ТОВ «ФК «Верона» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» позивач не надав документації, визначеної вказаними договорами.
Отже, посилання позивача на те, що саме відповідач є його боржником за Договором відступлення права вимоги №1-01/12/2023 від 01.12.2023 року жодним чином не підтверджені, та докази передачі від первісного кредитору позивачу відповідної документації, визначеної умовами вказаного Договору та у передбаченому цим Договором порядку, не надані.
Крім того, позивачем не надано детального розрахунку заборгованості за кредитним договором. 
Так, позивач зазначає, що розмір заборгованості відповідача за спірним кредитним договором становить 63775 грн., з яких: 2500 грн. - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 61275 грн. -прострочена заборгованість за відсотками, та на підтвердження вказаного надає виписку, складену ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» з особового рахунку за Кредитним договором.
Водночас відповідно до витягів з реєстру боржників вбачається, що залишок по відсотках станом на 20.02.2026 року становить 61275 грн., у той час як договір укладено строком на 23 дні, проте доказів пролонгації кредитного договору позивачем не надано. 
За відсутності детального розрахунку з інформацією про період нарахування боргу, процентну ставку, яка застосовувалася, про здійснення чи не здійснення відповідачем будь-яких оплат за кредитним договором суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування суми боргу.
Відсутність в матеріалах справи детального розрахунку заборгованості позбавляє суд можливості з`ясувати дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, що є обов`язковим при вирішенні питання про стягнення боргу. 
Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим також вважав, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу.

21 травня 2026 року представник позивача Пархомчук С.В. подав відповідь на відзив, згідно якої відзив сторони відповідача просив залишити без розгляду та задоволення.
Посилається на те, що відповідно до умов укладеного кредитного договору, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку, вказану позичальником при укладанні кредитного договору.
Первинний кредитор у своїй господарській діяльності з метою переказу та приймання грошових коштів за договорами позики користується фінансовими послугами платіжних провайдерів. 
Верифікація банківської картки відбувається за допомогою сертифікованих платіжними системами Visa та MasterCard сервісів, зокрема WayForPay, Ipay, Platon. 
Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS. 
Під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на веб-сайті первинного кредитора, для надання платіжних реквізитів Товариству, кожен клієнт після натискання кнопки «Додати карту» автоматично перенаправляється на сайт відповідного платіжного провайдера, де вводить необхідні дані для проведення розрахунків та надає свої платіжні реквізити. Після блокування коштів клієнт повертається на веб-сайт Товариства. До бази даних Товариства від платіжного сервісу надходить виключно частина номеру картки та токен, згенерований платіжним сервісом, що забезпечує безпеку збереження інформації. 
Ні первісний кредитор, ні позивач не мали і не мають доступу до повного номера банківської картки відповідача, оскільки ця інформація є банківською таємницею. 
Отже, доступ до повного номера банківської картки, а також до виписки по картковому рахунку, на який були зараховані кредитні кошти, має виключно банк-емітент та безпосередньо власник зазначеної картки, тобто відповідач. 
Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може самостійно отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. 
Однак, відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що зазначений картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані чи інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний і повний доступ до таких.
На виконання п.2.1. Кредитного договору, перерахування коштів було здійснено первісним кредитором через платіжного провайдера - ТОВ «Платежі Онлайн» (Platon), яке надає первісному кредитору послуги з переказу коштів, зокрема на банківський рахунок відповідача за реквізитами банківської картки, зазначеної ним під час реєстрації.
Зазначені обставини підтверджуються листом ТОВ «Платежі Онлайн», з якого вбачається, що 20.05.2019 о 13:21 було проведено транзакцію на суму 2500 грн., маска картки - НОМЕР_1 . 
За таких обставин первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку ( НОМЕР_1 ), реквізити якої були надані самим позичальником.
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до Законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.
Перерахування коштів на платіжну карту відповідача за укладеним договором було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який здійснює операції у безготівковій формі. Тому видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також умовами угоди з банком-екваєром, від якого фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій. У зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення не є можливим у банківській виписці.
Згідно з ч.3 ст.3 Закону, продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. 
В обґрунтування своїх вимог позивач надав суду інформаційну довідку ТОВ «Платежі Онлайн» (технологічного оператора платіжних послуг), яка підтверджує зарахування кредитних коштів. 
Зазначений документ містить відомості щодо суми перерахованих кредитних коштів, дати їх зарахування, а також реквізитів карткового рахунку, що повністю узгоджується з нормами Закону. 
Закон України «Про електронну комерцію» є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання відповідача на ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним. 
З метою повного та об`єктивного розгляду справи, представник позивача надав Акт приймання-передачі документації за Договором відступлення права вимоги №1-01/12/2023 від 01.12.2023 року, що був укладений між ТОВ «ФК «Верона» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн».

27 травня 2026 року представник відповідача Штець І.І. подав заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що твердження представника позивача є помилковими, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Посилається на те, що кредитний договір містить відмітку про електронний підпис позичальника (відповідача) одноразовий ідентифікатор G4403, має електронну форму, вважається таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України ). 
В той же час, у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. 
Предметом доказування у справах про стягнення заборгованості за кредитним договором (договором позики), укладеним за допомогою електронних засобів, складають такі обставини: факт укладення цього договору в електронній формі, а також факт перерахування позикових коштів позичальнику в сумі, що відповідає умовам договору. 
Факт укладення кредитного договору (позики) не може бути встановлено судом без встановлення факту перерахування грошових коштів позичальнику. Доказування факту перерахування позикових коштів здійснюється, як правило, за допомогою первинних фінансових документів (чеки, платіжні доручення, меморіальні ордери, виписки з банківських рахунків, з яких або на які було перераховано грошові кошти тощо). 
Водночас, зазначеного Договору, який підтверджує повноваження ТОВ «ФК «Верона» на здійснення фінансових операцій на замовлення платника - до позову не додано. 
Додані до позовної заяви документи підтверджують лише умови надання коштів, але вони не є належними та допустимим доказами щодо виконання кредитором обов`язку з надання кредитних коштів шляхом їх перерахування на банківський рахунок відповідача за вказаним договором. 
Документів, які б підтверджували отримання відповідачем грошових коштів від позивача на умовах договору кредитування, так само як і належного розрахунку заборгованості не надано, оскільки надана виписка з особового рахунку за кредитним договором та розрахунок заборгованості є документами, що видані позивачем і не є тим розрахунком заборгованості за яким можливо прослідувати порядок утворення заборгованості за кредитним договором в сукупності із випискою по кредитному договору, якого позивачем не надано. 
Крім того, до Договору відступлення права вимоги №1-01/12/2023 від 01.12.2023 року не надано Актів приймання-передачі реєстрів боржників, що є невід`ємним додатком до вказаного договору. 
Вказане позбавляє можливості встановити чи дійсно перейшло до позивача право вимоги за вищезазначеним кредитним договором, що укладений між первісним кредитором та відповідачем, оскільки до договору факторингу та договору відступлення прав вимоги, укладеного між ТОВ «ФК «Верона» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн», позивач не надав документації, визначеної вказаними договорами. 
Посилання позивача на те, що саме відповідач є його боржником за Договором відступлення права вимоги №1-01/12/2023 від 01.12.2023 року жодним чином не підтверджені, та докази передачі від первісного кредитора позивачу відповідної документації, визначеної умовами вказаного Договору та у передбаченому цим Договором порядку, не надані. 
Крім того, позивачем не надано детального розрахунку заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до норм цивільного процесу, саме позивач (кредитор) має довести факт виконання своїх зобов`язань. Перекладати цей обов`язок на відповідача є неправомірним. 
Подана відповідь на відзив представника позивача не доводить належним чином факту укладення кредитного договору та отримання коштів відповідачем, надані документи є односторонніми доказами банку і не підтверджують реальність та обґрунтованість заявленої суми боргу. 
Представник позивача ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» Пархомчук С.В. будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, згідно прохальної частини позовної заяви та відповіді на відзив просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розглянути справу без його участі (а.с.10,107,108,116).
Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, причини неявки не повідомили, подали відзив на позов та заперечення на відповідь на відзив (а.с.46-47,106,129).
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги задовольнити частково, з таких підстав.
Відповідно до положень ст. 11-16, 202, 509, 525, 526, 610, 614, 625, 629, 1054 ЦК України, цивільні зобов`язання, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; за загальним правилом, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; особа здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, не завдаючи шкоди іншій особі; позичальник зобов`язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор вправі відповідно до умов договору та положень закону вимагати виконання порушеного зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Згідно з ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч.1 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами; у разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором.
Згідно положень ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 514 та 519 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
Судом встановлено, що 20 травня 2019 року між ТОВ «ФК «Верона Кредит» (ТМ «Гроші Всім») та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №453504 (далі – Кредитний договір) шляхом Акцепту (прийняття) ОСОБА_1 пропозиції укласти Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферта) №453504 (Заява про прийняття пропозиції укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти)) №453504 (а.с.26-31,32-34).
Умовами Кредитного договору передбачено, що заповненням, підписанням і направленням цього Акцепту відповідно до ст. 638, 642 ЦК України ОСОБА_1 приймає (акцептує) пропозицію укласти Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферта) та згодний з умовами оферти ТОВ «ФК «Верона». Даний акцепт про прийняття пропозиції позикодавця укласти електронний договір (надалі – Акцепт) є його згодою, як позичальника, на укладення електронного Договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (надалі – Договір) шляхом заповнення та підписання цього Акцепту на умовах, викладених в оферті, та на умовах, визначених нижче. Підписанням цього Акцепту позичальник підтверджує, що Пропозиція укласти договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферта), підписана позикодавцем у порядку ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», та цей Акцепт підписаний позичальником у порядку ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», разом складають єдиний електронний документ - електронний Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (надалі - Договір), що розміщується в особистому кабінеті позичальника на веб-сайті позикодавця. Цей електронний Договір, укладений та підписаний вказаним способом, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі згідно ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію (а.с.32,33).
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено у ст.639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему кредитодавця можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразовим ідентифікатором та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
ОСОБА_1 акцептував умови Кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором G4403, що вказано у відомостях про позичальника (а.с.34).
Стороною відповідача не заперечується факт підписання ОСОБА_1 . Акцепту Кредитного договору №453504 від 20.05.2019 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
За умовами Кредитного договору, позикодавець зобов`язується надати позичальникові грошові кошти у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (надалі - позика) на умовах терміновості, повернення та платності, в національній валюті України (гривня) у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів (сума позики) та сплатити проценти за користування позикою у розмірі та порядку, встановлених Договором (п.1 Акцепту, а.с.32). 
Загальний розмір наданої позики (сума коштів, які позикодавець зобов`язується надати позичальникові за цим Договором) складає 2500 грн. (надалі - сума позики). Строк, на який надається позика, складає 23 календарних дні з моменту підписання цього Договору та перерахування (видачі) коштів позичальнику, а саме: з 20.05.2019 року по 11.06.2019 року включно. Проценти за користування позикою нараховуються на суму позики, а у разі часткового погашення – на непогашену частину, та встановлюються в розмірі 1,90% від суми позики в день, що на рік становить (реальна річна процентна ставка) 693,5% від суми позики. Тип процентної ставки - фіксована. Загальна вартість позики становить 3592,50 грн. (п. 2-5 Акцепту, а.с.32).
Позикодавець надає позичальникові позику у безготівковій формі шляхом перерахування відповідних грошових коштів на рахунок банківської платіжної картки позичальника протягом 3 банківських днів з дати підписання Договору (п.6 Акцепту, а.с.32).
У тексті Кредитного договору не зазначена конкретна банківська платіжна картка, на яку відповідачу були зараховані кредитні кошти.
На підтвердження надання відповідачу 20.05.2019 року кредитних коштів в сумі 2500 грн. до позовної заяви приєднано лист ТОВ «Платежі Онлайн» від 07.04.2026 року за №2026/ПО/25 з переліком здійснених операцій через платіжний сервіс «Platon» для підтвердження видачі кредитів від ТОВ «ФК «Верона», в якому зазначено, зокрема, що ідентифікація переказів була здійснена за маскою платіжної картки (перші 6 та останні 4 цифри картки), сумою переказу, датою проведення переказу та ідентифікатором торговця Groshivsim.com (а.с.40-42), а саме: 20.05.2019 року о 13:21 год. по Договору №453504 успішно перераховано 2500 грн. на номер платіжної картки НОМЕР_1 , емітент платіжної картки «Raiffeisen Bank» (а.с.43).
Відповідач та його представник заперечуючи проти позовних вимог посилаються на те, що факт укладення кредитного договору (позики) не може бути встановлено судом без встановлення факту перерахування грошових коштів позичальнику. Доказування факту перерахування позикових коштів здійснюється, як правило, за допомогою первинних фінансових документів (чеки, платіжні доручення, меморіальні ордери, виписки з банківських рахунків, з яких або на які було перераховано грошові кошти тощо). Однак, Договору, який підтверджує повноваження ТОВ «ФК «Верона» на здійснення фінансових операцій на замовлення платника, до позову не додано. Також посилаються на те, що додані до позовної заяви документи підтверджують лише умови надання коштів, але вони не є належними та допустимим доказами щодо виконання кредитором обов`язку з надання кредитних коштів шляхом їх перерахування на банківський рахунок відповідача за вказаним договором. Документів, які б підтверджували отримання відповідачем грошових коштів від позивача на умовах договору кредитування, не надано.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Відповідач міг надати суду виписку зі своїх рахунків за відповідний період, згідно якої можна перевірити чи дійсно він отримував кредитні кошти. Однак, такі докази суду надані не були, хоча, як було зазначено, відповідно до ч.2 ст.614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Крім того, ні позивачем, ні відповідачем не подано клопотання про витребування доказів для підтвердження належності відповідачу платіжної картки № НОМЕР_1 та про зарахування на цю картку 20.05.2019 року грошових коштів в сумі 2500 грн. від ТОВ «ФК «Верона» (ТМ «Гроші Всім»). 
В частині 2 ст.13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оскільки позивачем надано документальне підтвердження перерахування відповідачу на платіжну картку кредитних коштів в сумі 2500 грн., а стороною відповідача не надано жодних доказів на спростування належності відповідачу такої платіжної картки та доказів щодо спростування отримання ним кредитних коштів, а також не вжито заходів для отримання таких доказів в порядку, передбаченому ЦПК України, суд вважає доведеним факт перерахування відповідачу 20.05.2019 року на його платіжну картку 2500 грн. від ТОВ «ФК «Верона» (ТМ «Гроші Всім») на виконання умов Кредитного договору №453504 від 20.05.2019 року.
Пунктами 7, 9 Акцепту передбачено, що проценти за користування позикою нараховуються позикодавцем в день надання позики у фіксованому незмінному розмірі за кожен день за період з моменту списання коштів за позикою з поточного рахунку позикодавця до моменту повернення коштів на поточний рахунок позикодавця, але не більше строку, на який надається позика. Сума платежу, дата платежу в рахунок повернення позики та сплати процентів (надалі - платіж), терміни їх нарахування та сплати, визначаються згідно із Графіком платежів, який містить розрахунок загальної вартості позики (суми наданої позики та сума процентів за користування позикою) із зазначенням періодичності, терміну та розмірів платежів позичальника. Повернення суми позики (грошові кошти, які позикодавець надав у позику, а позичальник отримав за цим Договором) та сплата суми процентів здійснюється позичальником відповідно до наступного Графіку платежів: сума позики – 2500 грн.; сума нарахованих процентів – 1092,50 грн.; загальна вартість позики (сума позики та нарахованих процентів) – 3592,50 грн.; термін платежу (дата повернення позики та процентів) – 11.06.2019 року (а.с.32).
ОСОБА_1 зобов`язувався повернути суму отриманої позики та сплатити нараховані проценти за користування позикою у строки, визначені в Графіку платежів (п.8 Акцепту, а.с.32).
У п. 13, 14 Акцепту передбачено, що строк дії цього Договору складає 23 дні, починає свій перебіг з моменту одержання позикодавцем на його пропозицію укласти цей електронний договір (оферту) відповіді позичальника про прийняття (акцепт) цієї пропозиції та закінчується 11.06.2019 року. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (а.с.32)
На підставі Договору №1-01/12/2023 відступлення права вимоги від 01.12.2023 року ТОВ «ФК «Верона» відступило на користь ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» права вимоги за Кредитним договором до відповідача (а.с.14-17), що підтверджується: копією квитанції №1172 від 30.12.2025 року про сплату позивачем 20000 грн. за оплату послуг згідно Договору №1-01/12/2023 відступлення права вимоги від 01.12.2023 року (а.с.25), копією витягу з Реєстру боржників, згідно якого заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором №453504 від 20.05.2019 року становила 63775 грн., з яких: 2500 грн. – залишок по тілу кредиту, 61275 грн. – залишок по відсотках (а.с.36).
Відповідач та його представник заперечуючи проти позовних вимог посилалися на те, що до Договору відступлення права вимоги №1-01/12/2023 від 01.12.2023 року не надано Актів приймання-передачі реєстрів боржників, які є невід`ємними додатками до вказаного договору, що позбавляє можливості встановити чи дійсно перейшло до позивача право вимоги за вищезазначеним кредитним договором, укладеним між первісним кредитором та відповідачем, оскільки до договору відступлення прав вимоги, укладеного між ТОВ «ФК «Верона» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн», позивач не надав документації, визначеної вказаним договором. 
В п.1.2. Договору №1-01/12/2023 відступлення права вимоги від 01.12.2023 року передбачено, що в дату підписання цього Договору відступлення прав вимоги кредитор вважається таким, що відступив, а новий кредитор таким, що набув права вимоги до боржника та набув усіх прав та обов`язків сторони – кредитора та Кредитним договором. Права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі. З дати підписання Договору відступлення права вимоги новий кредитор вправі самостійно розпоряджатися правом вимоги на власний розсуд без згоди кредитора (а.с.14).
Тобто, умовами вказаного договору сторони погодили набуття позивачем права вимоги до боржників з дати підписання самого договору, а не додаткових документів.
Також у п.4.1. Договору №1-01/12/2023 відступлення права вимоги від 01.12.2023 року передбачено, що в дату відступлення прав вимоги за Кредитним договором згідно умов Договору, кредитор передає, а новий кредитор зобов`язаний прийняти документацію, про що складається Акт приймання-передачі. Приймання-передача документації здійснюється уповноваженими представниками сторін (а.с.15).
Відповідно умовами Договору №1-01/12/2023 відступлення права вимоги від 01.12.2023 року, укладеного між ТОВ «ФК «Верона» і ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн», не було передбачено підписання сторонами цього договору Актів приймання-передачі реєстрів боржників, про що зазначає сторона відповідача, тому такі заперечення суд не бере до уваги.
Натомість вказаним договором було передбачено підписання сторонами Акту приймання-передачі документації боржників, примірну форму якого і було затверджено ТОВ «ФК «Верона» і ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн», яку представник позивача надав суду (а.с.117).
Відповідач зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконував, натомість його контрагенти належним чином виконали свої зобов`язання за цим договором, надавши відповідачу грошові кошти в порядку та на умовах відповідного договору.
Відповідно до виписки з особового рахунка ОСОБА_1 за Кредитним договором №453504 від 20.05.2019 року, станом на 20.02.2026 року заборгованість відповідача становить 63775 грн. (а.с.35).
Дана сума складається з:
- простроченої заборгованості за сумою кредиту - 2500 грн.,
- простроченої заборгованості за процентами - 61275 грн. 
Враховуючи, що відповідач не надав доказів відсутності у нього заборгованості по отриманому кредиту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в сумі 2500 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками в сумі 61275 грн., то суд приходить до таких висновків.
Відповідно до умов Кредитного договору, строк дії цього договору як і строк, на який відповідачу було надано кредитні кошти, становить 23 дні: з 20.05.2019 року по 11.06.2019 року.
Також згідно умов Кредитного договору було погоджено, що продовження дії Договору (пролонгація) можливе за умови, якщо позичальник повністю сплатив нараховані проценти за весь строк користування позикою не пізніше останнього дня цього строку. Сторони дійшли згоди, що сплата позичальником нарахованих процентів у повному обсязі є його згодою на автоматичну пролонгацію Договору на тих самих умовах на наступні 10 календарних днів без необхідності укладання сторонами Додаткової угоди. Кількість таких пролонгацій не обмежена (а.с.29).
Позовна заява не містить відомостей щодо пролонгації строку Кредитного договору, укладеного з відповідачем, про що зазначено у відзиві на позов, матеріали справи також не містять відомостей про погашення відповідачем нарахованих процентів за Кредитним договором у повному обсязі, як умови продовження дії договору.
Тобто, матеріали справи не містять відомостей про продовження сторонами строку надання кредиту та строку дії Кредитного договору.
Згідно умов Кредитного договору, сума процентів за період з 20.05.2019 року по 11.06.2019 року становить 1092,50 грн.
У виписці з особового рахунка ОСОБА_1 вказано, що заборгованість відповідача за відсотками станом на 20.02.2026 року становить 61275 грн. (а.с.35).
Тобто позивачем нараховувалися відповідачу відсотки після закінчення строку дії Кредитного договору.
Крім того, розрахунку заборгованості за Кредитним договором позивачем не надано, а надана позивачем виписка містить лише кінцеву суму заборгованості та суми її складових.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року по справі №910/4518/16 зазначила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів.
При цьому, компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
З матеріалів справи вбачається, що проценти відповідачу за кредитним договором були нараховані саме як «строкові проценти», тобто як проценти за користування кредитом, а не як міра відповідальності на підставі ст.625 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній постанові зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя).
Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору.
Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками підлягають до часткового задоволення – в межах строку дії кредитного договору в сумі 1092,50 грн.
Таким чином, на думку суду, загальний розмір заборгованості за Кредитним договором №453504 від 20.05.2019 року, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 , становить 3592,50 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 2500 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 1092,50 грн.
Згідно з ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13000 грн. 
Представник відповідача вважав, що оскільки, на його думку, позовні вимоги задоволенню не підлягають, то відповідно всі понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц.
Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, зокрема і з власної ініціативи, вправі не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічні висновки викладені і в постанові Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі №205/5969/15-ц (провадження №61-12669св23).
На підтвердження розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу суду надано: 
- копію Договору №09/07/2025 про надання правової допомоги від 09.07.2025 року, укладеного між ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» та адвокатом Пархомчуком С.В., в п.3.1. якого передбачено, що вартість години роботи адвоката становить 2000 грн. за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги (а.с.18-21);
- копію Додаткової угоди №1 від 20.01.2026 року до Договору про надання правової допомоги №09/07/2025 від 09.07.2025 року, згідно якої змінено вартість години роботи адвоката і встановлено у розмірі 2500 грн. за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги (а.с.22);
- копію Акту про отримання правової допомоги від 12.05.2026 року щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за Кредитним договором №453504 від 20.05.2019 року на загальну суму 13000 грн. за 5 год., з яких: 1) зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості – 2500 грн. за 1 год.; 2) складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики – 6250 грн. за 2,5 год.; 3) інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи – 3750 грн. за 1,5 год.; 4) канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції – 500 грн. (а.с.77);
- копію платіжної інструкції №2788 від 12.05.2026 року про сплату ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» на рахунок ФОП ОСОБА_3 13000 грн. за правову допомогу (а.с.80);
- копію рахунку №12.05.2026-61 від 12.05.2026 року на суму 13000 грн. за правничу допомогу (а.с.82).
Однак, з огляду на ціну позову, на складність справи та виконані адвокатом роботи, оскільки матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, на збирання яких адвокат витратив би значний час, крім того у спорах такого характеру судова практика є сталою, значної кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, а тому суд вважає, що заявлена до стягнення з відповідача на користь позивача сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн. не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності. 
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу (правову) допомогу в сумі 2000 грн., що буде відповідати критеріям розумності, справедливості та співмірності.
Відповідно до ч.1 та п.3 ч.2 ст.141ЦПК України суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на загальну суму 4662,40 грн., що складаються з судового збору, який був сплачений позивачем при пред`явленні даного позову до суду в сумі 2662,40 грн. (а.с.1) (пропорційно розміру задоволених позовних вимог та виходячи з мінімальної ставки судового збору), та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн. 
Керуючись ст. 514, 519, 526, 530, 610, 629, 631, 634, 639, 1046-1050, 1054 ЦК України, ст. 12, 13, 76-81, 263-265, 274, 279 ЦПК України,

р і ш и в :

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн», юридична адреса: 01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, будинок 12, інше нежитлове приміщення 1008, код ЄДРПОУ 44002941, заборгованість за Кредитним договором №453504 від 20 травня 2019 року в сумі 3592 (три тисячі п`ятсот дев`яносто дві) грн. 50 коп.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн», юридична адреса: 01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, будинок 12, інше нежитлове приміщення 1008, код ЄДРПОУ 44002941, судові витрати в сумі 4662 (чотири тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. 
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 04 червня 2026 року.

Головуюча: М. О. Пітерських