ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/5787/24 пров. № А/857/34807/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді Пліша М.А.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року (головуючий суддя Тимощук О.Л., м. Івано-Франківськ) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення певних дій, - 
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 19.02.2024 №1962-763/О-02/8-0900/24 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , щодо зменшення стажу роботи та отримуваної заробітної плати (по дату 01.01.2023) на території російської федерації, що прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву та пенсійні документи ОСОБА_1 , призначити йому пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту настання у нього права на пенсію за віком (з 14.03.2023);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийняти рішення щодо зарахування ОСОБА_1 до його стажу період роботи включно по 01.01.2023 на території російської федерації, який внесено записами в трудову книжку, а також зарахувати заробітну плату, отримувану на території росії по 01.01.2023.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, викладену у листі від 19.02.2024 №1962-763/О-02/8-0900/24, у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи на території російської федерації з 25.11.2005 по 29.04.2022 та з 27.07.2022 по 01.01.2023.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.02.2024 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи на території російської федерації з 25.11.2005 по 29.04.2022 та з 27.07.2022 по 01.01.2023.
У задоволенні решти позовних вимог - відмолено
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить таке скасувати, та прийняти нове яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі зазначає, що 23.01.2024 до ГУ ПФУ в Івано- Франківській області надійшла заява від 22.01.2024 ОСОБА_1 про перерахунок пенсії у формі звернення, відповідно до Закону України «Про звернення громадян».
До даної заяви було додано, згідно додатків, копія паспорта, копія коду, копія трудової книжки. Будь-які інші документи заявником не надавалися.
На дане звернення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області було надано відповідь від 19.02.2024 № 1962-763/0-02/8-0900/24.
Згідно зі ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29.06.2004 № 1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладення якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.
Відповідно до положень статті 4 Закону 1058 законодавство про пенсійне забезпечення базується, зокрема, на міжнародних договорах з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Згідно з статтею 7 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (надалі — Угода від 14.01.1993) питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (надалі -Угода від 13.03.1992) пенсійне забезпечення громадян держав-учасників Угоди та членів їх сімей здійснюються відповідно до законодавства держави, на території якого вони проживають.
Згідно з статтею 6 Угоди від 13.03.1992 призначення пенсій громадянам держав- учасників Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсії на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якого з держав-учасниць, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди. Обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Відповідно до статті 8 Угоди від 13.03.1992 органи, які здійснюють пенсійне забезпечення в державах-учасницях Угоди, співпрацюють один з одним в порядку, визначеному договором між їх центральними органами.
Статтею 11 Угоди від 13 березня 1992 року встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Основні напрями співробітництва Сторін у галузі трудової діяльності та соціального захисту осіб (далі працівники) і членів 'їхніх сімей, які постійно проживають на території однієї з держав Сторін і здійснюють свою трудову діяльність на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності (далі роботодавці або наймачі) на території іншої держави Сторін відповідно до законодавства Сторони працевлаштування врегульовано Угодою про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994 (надалі — Угода від 15.04.1994).
Відповідно до статті 9 Угоди від 15.04.1994 питання пенсійного забезпечення працівників і членів 'їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року або (і) двосторонніми угодами.
Згідно з положеннями статті 4 Угоди від 15.04.1994 кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для провадження трудової діяльності документи і завірений у встановленому на території Сторони виїзду порядку переклад їх державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою.
Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.
Відповідно до статті 7 Угоди від 15.04.1994 оподаткування трудових доходів працівників Сторони працевлаштування здійснюється в порядку та розмірах, встановлених законодавством Сторони працевлаштування. Сторони не допускають подвійного оподаткування зароблених працівниками коштів.
23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року N0 140/98-ВР.
Документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31 грудня 1991 року, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року.
З 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.
За результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19 червня 2023 року.
Тому на осіб, які працювали в російській федерації після 01 січня 1992 року, не поширюються норми Угоди щодо врахування при призначенні/перерахунку пенсії стажу роботи та заробітку на її території.
При призначенні пенсій громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом 1058.
При цьому: до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року.
Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною першою статті 40 Закону № 1058.
На час звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком в Україні не діяла Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Отже, враховуючи припинення участі в Угоді про гарантії прав громадян держав- учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення, згідно якої проводилось взаємне визнання та зарахування стажу, стаж роботи на території російської федерації з 01.01.1992 не враховується до страхового стаж.
У постанові від 29 березня 2023 року в справі № 360/4129/20 Верховний Суд зазначив, що обчислення стажу здійснюється, згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Звертає увагу, що відмову в призначенні пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач не отримував. Позовні вимоги ґрунтуються на відповіді в порядку Закону України «Про звернення громадян».
ОСОБА_1 не було відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 14.03.2023, оскільки він вперше звернувся із заявою про призначення пенсії за віком 05.10.2023 при досягненні 63 років і йому було призначено пенсію за віком.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Відповідно до ч. 2 ст. 44 Закону № 1058 документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.
Відповідно до розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846, із наступними змінами (далі - Порядок), заява про призначення, перерахунок пенсії подається заявником, згідно Додатку 1, до територіального органу Пенсійного фонду України. Також, заява може подаватись разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису за умови реалізації технічної можливості щодо її формування та подання. Законом України “Про звернення громадян” не передбачено звернення за призначенням/перерахунком пенсії із заявами не встановленої форми.
Відповідно до п. 1.1 розділу І Порядку, у період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох наступних місяців після місяця, в якому його буде припинено чи скасовано, заява про призначення (поновлення) пенсії та документи, необхідні для призначення (поновлення) пенсії, особами, які у зв`язку з агресією Російської Федерації тимчасово проживають за кордоном та отримали тимчасовий захист або статус біженця можуть надсилатись поштою.
Відповідно до п. 2.23 розділу ІІ Порядку, документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.
Таким чином, вважає, що позовні вимоги є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань. 
Судом першої інстанції встановлено, що записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 25.11.2005 (зворотна сторона а.с.18 - а.с.19), підтверджено періоди роботи позивача на території російської федерації, зокрема, з 25.11.2005 по 29.04.2022 та з 27.07.2022 по 08.09.2023.
Відповідно до розрахунку форми РС-право (номер ПС: 092950014251 за зверненням від 05.10.2023) відповідачем розраховано стаж ОСОБА_1 тривалістю 20 років 05 місяців 25 днів, врахувавши періоди роботи лише по червень 2000 року.
Позивач 22.01.2024 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою, в якій просив зарахувати до страхового стажу періоди роботи у ВАТ «Химическое СМУ МОИС-1» з 2005 по 2023 рік (а.с. 18).
Листом від 19.02.2024 №1962-763/О-02/8-0900/24 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило позивача про відсутність підстав для зарахування при призначенні пенсії російського стажу та заробітку після 01.01.1992, оскільки російська федерація з 01.01.2023 припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 23.03.1992.
Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся з цим позовом до суду з метою захисту порушеного права.
Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що статтею 8 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Частиною 1 зазначеної статті передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.
Відповідно до приписів частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Також частиною 2 цієї статті передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років.
Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 працював на території російської федерації, зокрема з 25.11.2005 по 29.04.2022 та з 27.07.2022 по 08.09.2023.
При цьому суд першої інстанції слушно зауважив, що усі спірні періоди роботи позивача підтверджуються записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.11.2005 (а.с. 117,118). Усі записи зроблені належним чином та не викликають жодних сумнівів щодо їх достовірності. Жодних доводів на спростування недійсності записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.11.2005 відповідач не наводить.
При цьому, з листа ГУ ПФУ в Івано-Франківській області 19.02.2024 №1962-763/О-02/8-0900/24 та розрахунку форми РС-право (номер ПС: 092950014251 за зверненням від 05.10.2023) вбачається, що періоди роботи позивача на території російської федерації не зараховано до страхового стажу, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (а.с. 14, 55).
З огляду на це, суд вірно вважав, що єдиною підставою відповідно до цього листа для неврахування до страхового стажу позивача періодів роботи на території російської федерації слугувала обставина припинення з 01.01.2023 участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Надаючи оцінку вказаним твердженням суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та Російською Федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації “Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України «Про міжнародні договори України» припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.
29 листопада 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.
З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору суд першої інстанції правильно вважав, що денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.
При цьому суд вірно вказав, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи в період чинності міжнародної угоди, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.
При цьому суд слушно зауважив, що предметом цього спору є правова оцінка рішенню територіального пенсійного фонду України щодо відмови в зарахуванні періодів роботи позивача в російській федерації до трудового (страхового) стажу, що дає право на пенсію в Україні, набутого в період чинності такого міжнародного договору. Здійснюючи трудову діяльність у такі періоди позивач мав легітимні очікування щодо зарахування таких періодів до страхового стажу та належне пенсійне забезпечення.
З огляду на це суд першої інстанції вірно вважав безпідставним посилання відповідача на вихід росії з Угоди від 13.03.1992 як на підставу для незарахування позивачу стажу, набутого на території російської федерації в період дії такої угоди для всіх її учасників.
Записи трудової книжки позивача про спірні періоди роботи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.
Окрім цього, позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на отримання пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин державами-учасницями Угоди.
У спірному випадку відповідачу слід зважати на те, що у період роби позивача в російській федерації, існував правовий механізм за допомогою якого, для встановлення права на пенсію (за віком, на пільгових умовах, за вислугу років), громадянам держав - учасниць Угоди від 13.03.1992 враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Згідно зазначеної Угоди обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 за №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», прийнято рішення про вихід України з Угоди від 13.03.1992. Україна вийшла із зазначеної Угоди 19.06.2023.
У зв`язку з вищенаведеним, правильним є твердження суду першої інстанції, що неврахування відповідачем спірних періодів роботи на території російської федерації є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення. Такі дії є непропорційним втручанням держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у гарантовані конституційні права на пенсійне забезпечення громадянина України.
Внаслідок неврахування до страхового стажу спірних періодів роботи позивача з 25.11.2005 по 29.04.2022 та з 27.07.2022 по 01.01.2023 згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.11.2005, які становлять понад 16 років 10 місяців, через припинення з 01.01.2023 російською федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, відповідачем значно знижено страховий стаж позивача, тривалість якого впливає на розмір пенсії.
Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини в справі Стреч проти Сполученого Королівства («STRETCH v. THE UNITED KINGDOM» № 44277/98).
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області протиправно не зарахувало до страхового стажу позивача періоди його роботи на території російської федерації з 25.11.2005 по 29.04.2022 та з 27.07.2022 по 01.01.2023, а тому відповідача слід зобов`язати здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії з урахуванням таких періодів роботи.
Щодо дати, з якої підлягає перерахунку пенсія позивача, то суд першої інстанції вірно врахував, що із заявою про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 звернувся 05.10.2023 (а.с. 71-72). Оскільки звернення позивача відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення ним (13.07.2023) пенсійного віку, визначеного частиною 2 статті 26 Закону №1058-IV (63 роки), пенсія за віком, з урахування положень частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV, призначена з 14.07.2023 (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).
Доказів призначення позивачу пенсії з 14.03.2023 матеріали справи не містять, а тому безпідставними є позовні вимоги щодо перерахунку пенсії позивача з цієї дати.
Окрім цього, суд вірно зауважив, що, згідно розписки-повідомлення, до заяви про призначення пенсії за віком від 05.10.2023 позивач долучив лише трудову книжку НОМЕР_2 (а.с. 74). Трудову книжку серії НОМЕР_1 від 25.11.2005, яка містить записи про спірні періоди роботи на території російської федерації, ОСОБА_1 долучив лише до заяви про перерахунок пенсії від 22.01.2024 (а.с. 18).
Відповідно до частини 4 статті 45 Закону №1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться, зокрема, у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.
З огляду на викладене, пенсія позивача підлягає перерахунку з 01.02.2024 (з першого числа наступного місяця на підставі заяви та долучених документів, поданих після 15 числа).
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити розрахунок розміру пенсії з врахуванням заробітної плати, яку він отримував у спірні періоди роботи на території російської федерації, то суд правильно зазначив, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 05.10.2024 відповідач не зарахував до страхового стажу періоди роботи позивача на території російської федерації. Також у зарахуванні таких періодів роботи відповідач відмовив і у листі від 19.02.2024 №1962-763/О-02/8-0900/24, наданому у відповідь на звернення позивача. Розрахунку розміру пенсії з урахуванням заробітку, який отримувала особа у певний період трудової діяльності, передує вирішення питання щодо зарахування відповідного періоду до страхового стажу.
Відповідач взагалі заперечує право позивача на врахування до страхового стажу періодів роботи на території російської федерації після 1992 року.
Доказів того, що після зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 спірних періодів роботи, розмір пенсії буде розрахований без урахування заробітної плати, яку позивач отримував у такі періоди, матеріали справи не містять.
Окрім цього, звертаючись до відповідача із заявою про перерахунок пенсії від 22.01.2024, ОСОБА_1 лише просив зарахувати до страхового стажу періоди роботи на території російської федерації з 2005 року по 2023 рік. У такій заяві позивач не ініціював питання щодо врахування отриманої у такі періоди заробітної плати, а також не долучав до заяви від 22.01.2024 довідки про суми нарахованої заробітної плати.
Тобто спір щодо неврахування заробітної плати, яку позивач отримував на території російської федерації станом на момент розгляду судом цієї адміністративної справи відсутній.
Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, то правильним є твердження суду першої інстанції, що питання щодо врахування отриманої позивачем заробітної плати на території російської федерації є передчасним.
Відтак, позовна вимога ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача здійснити нарахування й виплату пенсії з урахуванням заробітної плати, отриманої ним у спірні періоди роботи на території російської федерації, є передчасно та такою, що не підлягає задоволенню.
Ураховуючи вищезазначене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправною відмови ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, викладеної у листі від 19.02.2024 №1962-763/О-02/8-0900/24, у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи на території російської федерації з 25.11.2005 по 29.04.2022 та з 27.07.2022 по 01.01.2023 та зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити з 01.02.2024 перерахунок та виплату позивачу пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи на території російської федерації з 25.11.2005 по 29.04.2022 та з 27.07.2022 по 01.01.2023.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області - залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року у справі №300/5787/24 - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	М.А. Пліш 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула