ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

18 червня 2026 року 	м.Суми	

Справа №576/3220/25 
Номер провадження 22-ц/816/2159/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Сидоренко А. П. (суддя-доповідач),
суддів - Худика А. М. , Нестеренка М. В. 
за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дешка В`ячеслава Олександровича на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2026 року, ухваленого в м. Шостка в складі судді Усенко Л.М., у справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :

12 грудня 2025 року представник Акціонерного товариства «Кредобанк» (далі - АТ «Кредобанк») звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 лютого 2020 року з відповідачкою був укладений кредитний договір №CL-262524, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 125000,00 грн на строк до 10 лютого 2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитом – 35% річних.
Договором передбачено, що у випадку прострочення погашення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків позичальником кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту. Банк виконав належним чином свій обов`язок щодо надання кредиту, а відповідачка своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 150351,88 грн, яка складається з тіла кредиту - 101187,15 грн та відсотків - 49164,73 грн.
Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2026 року позовні вимоги АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № CL-262524 від 11 лютого 2020 року у розмірі 150351,88 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 101187,15 грн та заборгованості за відсотками 49164,73 грн, а також судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
Представник відповідачки, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, неповно встановлені обставини у справі, їх недоведеність, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при визначенні розміру заборгованості слід керуватися виключно погодженими сторонами умовами кредитного договору, а не положеннями, які дозволяють кредитодавцю нараховувати відсотки поза межами узгодженого строку кредитування. На думку апелянта, нараховані позивачем відсотки є явно завищеними, не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності, закріпленим у статтях 509, 627 ЦК України, а також суперечать принципу верховенства права. 
Апелянт також вважає, що позивач як фінансова установа уклав із відповідачкою договір на вкрай невигідних умовах, наслідки яких остання не могла належним чином оцінити. 
Крім того, апелянт посилається на положення Закону України «Про споживче кредитування» щодо поетапного обмеження максимального розміру денної процентної ставки, які поширюються і на раніше укладені договори за умови продовження строку їх дії, у зв`язку з чим вважає нарахування позивачем відсотків у заявленому розмірі необґрунтованим.
Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. На думку позивача, доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки нараховані проценти в сумі 49164,73 грн не є мірою відповідальності за порушення зобов`язання, а передбачені умовами кредитного договору як плата за користування кредитом, тому підстави для їх зменшення відсутні. Також представник позивача вважає безпідставними доводи апелянта щодо порушення пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», оскільки встановлена договором процентна ставка становить 35 % річних, що відповідає 0,0959 % на день (35 % ? 365 днів) і не перевищує визначених законом обмежень.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлялись належним чином.
Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, оскільки явка до апеляційного суду є необов`язковою, їх позиція є чіткою і зрозумілою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Наведеним вимогам законодавства оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11 лютого 2020 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CL-262524, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в розмірі 125000 грн з терміном кредитування до 10 лютого 2025 року (а.с. 8-10).
Пунктом 2.4. Договору визначено, що позичальник доручає банкові здійснити переказ кредитних коштів з позичкового рахунку, вказаного в п. 2.5 кредитного договору, на наступні цілі та за наступними реквізитами: на поточні потреби в сумі 120000 грн, на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 , відкритий у відділенні пр. Соборності, 1 ПАТ «КРЕДОБАНК» у м. Київ (МФО 325365).
Відповідно до п. 2.8 Договору датою погашення щомісячного платежу є дата, в яку банк здійснює договірне списання щомісячного платежу, в порядку, передбаченому п. 6.6.3. кредитного договору, та яка зазначається в графіку платежів за кредитним договором та розрахунку сукупної вартості кредиту, який є Додатком № 1 до кредитного договору та є його невід`ємною частиною.
Пунктом 4.1 кредитного договору встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 35% річних.
Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною п.4.1 Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору (п. 4.2. Договору).
Згідно п. 4.5 Договору орієнтовна реальна процентна ставка 41,19% річних.
Розділом 6 Кредитного договору сторони погодили, що позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені Кредитним договором та/або додатками до нього.
Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим Кредитним договором відповідно до графіку платежів (Додаток № 1 до цього Кредитного договору).
Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 4474 грн щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладання Кредитного договору. Перший та останній платежі можуть відрізнятися за розміром суми щомісячного платежу. Щомісячні платежі з 11 лютого 2020 року до 10 лютого 2025 року погашаються в однаковому порядку (п. 6.1, 6.2 Договору).
Позичальник щомісячно здійснює повернення суми заборгованості за кредитом, сплачує проценти за користування кредитом у вигляді рівних сум - ануїтетного платежу (розмір якого визначається п. 6.2. Кредитного договору) (п. 6.3 Договору).
У п.п. 6.9-6.10 Кредитного договору сторони домовились, що банк у випадках, передбачених п. 3.3 Кредитного договору (банк вправі відмовити у виплаті позичальнику кредиту або його частини та/або припинити кредитування позичальника у випадку прострочення сплати процентів та/або повернення кредиту (частини кредиту) щонайменше на один календарний місяць — п.п. 3.3.2) вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку, передбаченого п. 6.9. Кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленні, протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 31 календарного дня після отримання письмового повідомлення банку. 
У Додатку № 1 до Кредитного договору сторони погодили графік платежів (а.с. 11).
Підписавши паспорт споживчого кредиту (а.с. 22-23) та Анкету-Заяву № CL-262524 від 10 лютого 2020 року (а.с. 21), відповідач підтвердила, що вона повністю ознайомлена з умовами кредитування відповідно до Кредитного договору № CL-262524 від 10 лютого 2020 року та погодилась з ними.
В подальшому сторони неодноразово укладали додаткові договори, якими змінювали порядок погашення заборгованості позичальника та термін повернення кредиту (а.с. 12-20). Востаннє такий додатковий договір укладено 28 травня 2024 року та сторонами підтверджено, що на день укладення додаткового договору розмір загальної заборгованості позичальника перед банком становить 133504,32 грн, у тому числі 101187,15 грн заборгованість по основному боргу, 32317,17 грн заборгованість по процентах. Також сторонами погоджено, що термін повернення кредиту — 10 лютого 2028 року, процентна ставка за користування кредитом у розмірі 28% річних з дати внесення змін терміном на 12 місяців, в наступні місяці кредитування процентна ставка встановлюється на рівні 35% річних до кінця строку кредитування. З урахуванням змін до кредитного договору сторони погодили також оновлений графік платежів.
Кредитний договір з додатковими договорами та додатками до них, паспорт споживчого кредиту і анкета-заява підписані відповідачем власноруч з наданням банку ксерокопії усіх заповнених сторінок її паспорта громадянина України та картки фізичної особи — платника податків (а.с. 24-27).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка порушила взяті на себе згідно кредитного договору зобов`язання з погашення заборгованості по тілу кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, а тому на підставі ст. 1050 ЦК України та умов договору позикодавець вправі вимагати повернення заборгованості достроково. З урахуванням часткового погашення боргу суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 150351,88 грн.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Щодо висловленої в апеляційній скарзі незгоди відповідачки з розміром нарахованих відсотків та застосування пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» колегія суддів зазначає наступне.
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Положення частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки введені в дію поетапно.
Відповідно до пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-IX, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів — 2,5 %, протягом наступних 120 днів — 1,5 %.
Після спливу зазначеного 240-денного перехідного періоду застосуванню підлягає загальне правило, встановлене частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %.
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3498-IX дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання ним чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Судом встановлено, що договір № CL-262524 про надання споживчого кредиту було укладено 11 лютого 2020 року зі строком кредитування до 10 лютого 2025 року.
Після набрання чинності Законом України № 3498-IX сторони уклали додатковий договір від 28 травня 2024 року, яким внесли зміни до умов кредитування, зокрема продовжили строк повернення кредиту до 10 лютого 2028 року, погодили новий графік платежів та встановили процентну ставку за користування кредитом у розмірі 28 % річних протягом перших 12 місяців після внесення змін та 35 % річних у подальшому.
Таким чином, строк дії кредитного договору був продовжений після набрання чинності Законом України № 3498-IX, а тому на спірні правовідносини поширюються положення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону.
Оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих за період до 19 вересня 2025 року, суд перевіряє відповідність нарахованих після 24 грудня 2023 року процентів вимогам частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» та пункту 17 його Прикінцевих та перехідних положень.
Умовами кредитного договору та додаткового договору від 28 травня 2024 року передбачено процентну ставку у розмірі 28 % річних протягом перших 12 місяців після внесення змін та 35 % річних у подальшому.
Зазначені ставки еквівалентні приблизно 0,078 % та 0,097 % на день відповідно, що є значно меншим за максимальні розміри денної процентної ставки, встановлені пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
Отже, хоча положення пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» підлягають застосуванню до спірних правовідносин, нарахування процентів за ставками 28 % та 35 % річних не суперечить встановленим законом обмеженням, оскільки такі ставки не перевищують максимально допустимого розміру денної процентної ставки.
Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).
Відтак підстав для висновку про порушення позивачем вимог законодавства при нарахуванні процентів за користування кредитом колегія суддів не встановила, а доводи апеляційної скарги про невідповідність розміру відсотків засадам справедливості, добросовісності та розумності є безпідставними.
Ураховуючи викладені вище обставини та висновки місцевого суду, з якими повністю погоджується апеляційний суд, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, рішення суду не може бути змінене чи скасоване.
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині судового рішення.
Ухвалюючи рішення у цій справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку, дійшовши правильного висновку про часткове задоволення заявлених вимог позову.
Оскільки справа є справою незначної складності, а ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому на підставі п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дешка В`ячеслава Олександровича залишити без задоволення, а рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2026 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -  	А. П. Сидоренко	

Судді: А. М. Худик 

М. В. Нестеренко