П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/42140/25	

Перша інстанція: суддя Бжассо Н.В.,
повний текст судового рішення
складено 11.03.2026, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2025 року ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) (надалі – відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати компенсації утриманого податку на доходи фізичних осіб з суми, виплаченого грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року по справі №420/10424/25;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 компенсувати. суму податку з доходів фізичних осіб, яка утримана з суми, виплаченого грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року по справі №420/10424/25.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 28 листопада 2025 року військовою частиною НОМЕР_1 , шляхом перерахування на картковий рахунок позивача, здійснена виплата індексації грошового забезпечення на виконання судового рішення у справі №420/10424/25 від 26 серпня 2025 року, в сумі 63894,07 гривень, проте, відповідач не нарахував і не виплатив грошової компенсації утриманого податку з доходів фізичних осіб, що є протиправною бездіяльністю і такою, що не відповідає вимогам Закону.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.03.2026, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, адміністративний позов задоволений.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
Зокрема, апелянт зазначає, що він, як податковий агент позивача, здійснив виплату по рішеннях за порядком виплат фізичній особі у відповідності до чинного податкового законодавства, тобто із утриманням ПДФО та суми військового збору відповідно.
Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається та суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Грошове забезпечення позивачу нараховувалось та виплачувалося посадовими особами військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з наказом командира ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.03.2019 №120-ос ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу частини та зі всіх видів забезпечення.
Відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.08.2025 у справі №420/10424/25, визнана протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно, із застосуванням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно, із застосуванням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум.
28 листопада 2025 року військова частина НОМЕР_1 перерахувала на картковий рахунок позивача індексацію грошового забезпечення на виконання судового рішення у справі №420/10424/25 від 26 серпня 2025 року в сумі 63894,07 гривень (а.с.6).
29.11.2025 представник позивача звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив нарахувати і виплатити позивача грошову компенсація за утриманий податок з доходів фізичних осіб при виконання судового рішення у справі №420/10424/25, але листом від 19.12.2025 (а.с.10) у задоволенні вказаної заяви було відмовлено з посиланням на відсутність у резолютивній частині судового рішення у справі №420/10424/25 вказівки на нарахування та виплату інших, ніж індексація грошового забезпечення, виплат.
Також, до листа від 19.12.2025 відповідач надав копію розрахункової платіжної відомості №2800-11-2, відповідно до якої на виконання рішення суду позивачу було нараховано 83044,25 грн, утримано ПДФО в сумі 14947,97 грн, військовий збір в сумі 4152,21 грн, виплачено суму 63944,07 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців, то нарахування та виплата індексації грошового забезпечення мало бути проведено відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту та гарантує військовослужбовцям і членам їх сімей належний рівень соціального забезпечення, є Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Частинами першою-третьою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
За положеннями ч.4 ст.9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація), визначено Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 (надалі - Порядок №44).
За правилами пунктів 2, 3 Порядку №44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Податковим кодексом України.
Пунктами 4, 5 Порядку №44 передбачено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Разом з цим, п.168.5 ст.168 ПК України передбачено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
У постанові від 27 липня 2023 року у справі №380/813/22, Верховний Суд вказував на те, що аналіз наведених пунктів 2-3 Порядку №44 дає підстави для висновку, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Верховний Суд у постанові від 26 березня 2020 року в справі №813/189/18 (№К/9901/53267/18) зазначив, що компенсація податку з доходів фізичних осіб відноситься до компенсаційних платежів і має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту громадян, зокрема, осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.
Враховуючи зазначені положення чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що здійснюючи розрахунки з позивачем на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року у справі №420/10424/25, нарахування та виплата індексації грошового забезпечення мало бути проведено відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням. Також доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст.242, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2026 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач 		К.В. Кравченко	
Судді	  	Н.В. Вербицька   О.В. Джабурія