УХВАЛА

07 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 904/40/26 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Малашенкової Т.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Агро-Альянс.» (далі - ТОВ «ТД «Агро-Альянс.», відповідач, скаржник)
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026
та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.06.2026

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (далі - ПАТ «СК «УСГ», позивач)
до ТОВ «ТД «Агро-Альянс.», 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» (далі ПАТ «СК «ВУСО», третя особа),
про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ТД «Агро-Альянс.» 25.06.2026 через Електронний суд звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема, скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.06.2026 (повний текст постанови складено 17.06.2026) у справі №904/40/26; ухвалити нове рішення про залишення позовних вимог без задоволення. У касаційній скарзі викладено клопотання про звільнення ТОВ «ТД «Агро-Альянс.» від сплати судового збору за подання касаційної скарги.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2026 для розгляду справи №904/40/26 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.
Від ПАТ «СК «ВУСО» 02.07.2026 через Електронний суд надійшла заява, у якій просить повернути касаційну скаргу ТОВ «ТД «Агро-Альянс.» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.06.2026 у справі №904/40/26 скаржнику, оскільки вона не містить ані визначення конкретної підстави касаційного оскарження, передбаченої частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ані її належного обґрунтування та підлягає поверненню скаржнику на підставі пункту 4 частини четвертої статті 292 ГПК України. Вказана заява за своєю суттю є запереченням проти підстав касаційного оскарження та доводів касаційної скарги.
Перевіривши дотримання форми та змісту касаційної скарги на відповідність вимогам статті 290 ГПК України, Верховний Суд встановив таке.
Пунктом 1 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Згідно з частиною другою статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Приписами частини третьої статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Згідно з пунктами 1- 4 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційний господарський суд звертає увагу скаржника, що в разі оскарження судового рішення суду на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник має зазначити про відсутність такого висновку щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а у випадку оскарження на підставі 4 частини другої статті 287 ГПК України зазначити підставу касаційного оскарження з урахуванням частини першої, третьої статті 310 ГПК України. 
Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. Крім того, у цьому випадку необхідно чітко вказати норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд неправильно застосував в оскаржуваному судовому рішенні; навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні; навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи; обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.
При цьому, обґрунтовуючи подібність правовідносин як обов`язкової умови для виникнення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно враховувати, що подібність правовідносин визначається за відповідними критеріями.
Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин потрібно оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними, а тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і в разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів (пункти 25, 26, 31 постанови від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).
Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, або інші порушення норм процесуального права передбачені частиною першою/третьою статті 310 ГПК України, то в цьому разі у касаційній скарзі має вказати пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України та має бути конкретно зазначено, з вказівкою на частину першу або/та третю статті 310 ГПК України.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 ГПК України, є вичерпним.
Системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Суд касаційної інстанції в силу приписів статті 300 ГПК України переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Отже, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях, або наявність пунктів 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.
ТОВ «ТД «Агро-Альянс.» у касаційній скарзі зазначає, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права не на підставі доказів, які мають вирішальне значення, а всупереч цим доказам.
Проте, скаржник не визначає жодної підстави, на якій подається касаційна скарга з визначенням передбаченої частиною другою статті 287 ГПК України підстав, що свідчить про невідповідність касаційної скарги вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України.
З огляду на принципи диспозитивності, рівності, змагальності та межі касаційного перегляду закріплені у статті 300 ГПК України, Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями та підставами, які скаржник не навів у її тексті.
Суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 300 ГПК України).
Таким чином, ураховуючи доводи касаційної скарги, скаржнику слід виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та вказати/зазначити:
норми права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд неправильно застосував в оскаржуваному судовому рішенні без врахування висновку Верховного Суду, викладеного у зазначених скаржником постановах Верховного Суду (якщо оскаржується судове рішення за підставою оскарження пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України);
обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (якщо оскаржується судове рішення за підставою оскарження пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України);
щодо якої норми права відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, яку саме норму права судом апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також не обґрунтовує у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (якщо оскаржується судове рішення за підставою оскарження пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України);
підставу касаційного оскарження з урахуванням частин першої та/або третьої статті 310 ГПК (конкретний її пункт/пункти), у разі, зокрема, якщо вважає, що попередні судові інстанції належно не з`ясували всіх обставин, що мають значення для розгляду заявлених вимог, не дослідили зібрані у справі докази та/або встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (якщо оскаржуються судове рішення за підставою оскарження пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України).
Водночас згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до частини другої статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».
Підпунктом 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» унормовано, що за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду розмір ставки судового збору складає 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.
Згідно з підпунктом 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставку судового збору за подання позовної заяви майнового характеру встановлено 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (частина третя статті 4 Закону України «Про судовий збір»).
Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 30.04.2026, яке Центральний апеляційний господарський суд постановою від 09.06.2026 залишив без змін, позов задовольнив у повному обсязі; стягнув з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 2 178 631,89 грн.
У поданій касаційній скарзі ТОВ «ТД «Агро-Альянс.» просить, зокрема, скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.06.2026 у справі №904/40/26; ухвалити нове рішення про залишення позовних вимог без задоволення. 
З огляду на викладене, беручи до уваги те, що сплата судового збору залежить від вимог касаційної скарги, ураховуючи вимогу майнового характеру, подання касаційної скарги в електронній формі через Електронний суд, скаржник у цьому випадку мав сплати судовий збір з урахуванням коефіцієнту 0,8, у сумі 52 287,17 грн, а саме (2 178 631,89 грн х 1,5% х 200% х 0,8).
Всупереч зазначеним вимогам до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі. Відповідний доказ не зазначено скаржником і у додатках касаційної скарги.
Разом з цим у касаційній скарзі викладено клопотання про звільнення від сплати судового збору, у якому скаржник, із посиланням на положення статті 8 Закону України «Про судовий збір» та висновки Верховного Суду, просить звільнити ТОВ «ТД «Агро-Альянс.» від сплати судового збору за подання цієї касаційної скарги. Клопотання мотивоване тим, що господарська діяльність скаржника полягала у використанні флоту річних суден та отримання від цього доходу; флот складався із суден, які дотепер обліковуються на балансі підприємства; 21.02.2022 судна знаходились на причалі в місті Херсон; місто Херсон було окуповано, судна захоплені та використані; підприємство залишилося без флоту та бізнесу; наразі судна знаходяться на балансі підприємства, проте фізично вони відсутні; судовий збір за апеляційною скаргою було сплачено на позичені кошти; наведені докази у своїй сукупності дають підстави дійти висновку щодо перебування ТОВ «ТД «АГРО-АЛЬЯНС» у скрутному фінансовому стані, який не дозволяє виконати свій обов`язок щодо сплати судового збору за подання касаційної скарги. До клопотання додані: довідка про балансову вартість майна, акт інвентаризації майна, повідомлення про вчинення кримінальних правопорушень, витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань.
Дослідивши вказане клопотання, Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання з огляду на таке.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» (в редакції Закону №4508-ІХ від 18.06.2025), враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або 2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або 4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника; суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті; при визначенні майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи.
Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). 
Положення статей ГПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. У разі подання клопотання про відстрочення, розстрочення, звільнення від сплати судового збору заявник повинен одночасно надати докази підтвердження майнового стану та об`єктивну неможливість сплати судового збору у встановленому законом розмірі. 
За приписами статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин.
Суд, з огляду на положення статті 8 Закону України «Про судовий збір», надавши оцінку наведеним скаржником доводам та наданим доказам, відзначає, що сам факт втрати можливості здійснювати господарську діяльність у зв`язку з використанням флоту річних суден та отримання від цього доходу, унаслідок окупації міста Херсона, захоплення суден та відсутність доходів самі по собі не є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору, адже не є достатніми для підтвердження реальної фінансової неспроможності скаржника, які б унеможливлювали сплату судового збору на момент звернення до суду касаційної інстанції.
Надані довідка про балансову вартість майна, акт інвентаризації майна, повідомлення про вчинення кримінальних правопорушень, витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань, судом оцінені в порядку статті 86 ГПК України, з урахуванням статей 73, 74, 76-79 ГПК України, за результатом їх оцінки Суд доходить висновку, що зазначені документи не підтверджують відсутності у заявника інших активів, майна чи джерел доходу, за рахунок яких могла бути здійснена сплата судового збору за подання цієї касаційної скарги.
При цьому довід про те, що судовий збір за подання апеляційної скарги був сплачений за рахунок позичених коштів, також не підтверджує наявності передбачених законом підстав для звільнення від сплати судового збору.
Інших доказів на підтвердження обставин, передбачених приписами статті 8 Закону України «Про судовий збір» заявником не надано.
Крім цього заявником не подано актуальної фінансової звітності (балансу) ТОВ «ТД «АГРО-АЛЬЯНС» за останні звітні періоди, довідок банківських установ щодо залишків коштів на рахунках, дебіторської заборгованості тощо, а також не додано доказів вжиття заходів для отримання коштів на сплату судового збору.
Отже, заявником не доведено, що його майновий стан відповідає критеріям визначеним законодавством, роз`ясненим у практиці Європейського суду з прав людини та Великої Палати Верховного Суду, для застосування процесуального механізму, як звільнення від сплати судового збору.
За таких обставин, враховуючи положення статті 129 Конституції України, за якою основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, зважаючи на зміст статті 8 Закону України «Про судовий збір», Суд дійшов висновку, що заявником не підтверджено об`єктивну неможливість сплатити судовий збір на момент звернення з касаційною скаргою, а відтак вказане клопотання про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає.
За приписами частини другої статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
Частиною другою статті 174 ГПК України унормовано, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
З огляду на викладене касаційну скаргу ТОВ «ТД «Агро-Альянс.» необхідно залишити без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України, із наданням скаржникові строку для усунення зазначених вище недоліків, шляхом: (1) надання касаційної скарги в новій редакції, у якій, ураховуючи доводи касаційної скарги, виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та вказати/зазначити:
норми права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд неправильно застосував в оскаржуваному судовому рішенні без врахування висновку Верховного Суду, викладеного у зазначених скаржником постановах Верховного Суду (якщо оскаржується судове рішення за підставою оскарження пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України);
обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (якщо оскаржується судове рішення за підставою оскарження пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України);
щодо якої норми права відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, яку саме норму права судом апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також не обґрунтовує у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (якщо оскаржується судове рішення за підставою оскарження пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України);
підставу касаційного оскарження з урахуванням частин першої та/або третьої статті 310 ГПК України (конкретний її пункт/пункти), у разі, зокрема, якщо вважає, що попередні судові інстанції належно не з`ясували всіх обставин, що мають значення для розгляду заявлених вимог, не дослідили зібрані у справі докази та/або встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (якщо оскаржуються судове рішення за підставою оскарження пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України)
та (2) надати документ, що підтверджує сплату судового збору за подання касаційної скарги у сумі 52 287,17 грн, який має бути перерахований за реквізитами рахунку для зарахування до Державного бюджету України судового збору за розгляд справ Верховним Судом (Касаційним господарським судом), які розміщені на сайті «Судова влада України» та є актуальними на час вчинення дії. 
Матеріали з усуненням недоліків касаційної скарги слід подати в Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в установлений цією ухвалою строк, а також надати суду докази надіслання копії цих матеріалів іншим учасникам справи, ураховуючи приписи статей 6, 42, 291 ГПК України.
Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що неусунення названих недоліків або не в повному обсязі їх усунення протягом установленого строку матиме наслідок повернення касаційної скарги на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України. 
Водночас заперечення проти відкриття касаційного провадження за своєю суттю є запереченнями проти підстав касаційного оскарження та доводів касаційної скарги, однак не містять достатніх підстав для застосування положень ГПК України щодо повернення касаційної скарги.
Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 291, 292, 314 ГПК України, Верховний Суд 

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Агро-Альянс.» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 09.06.2026 у справі №904/40/26 - залишити без руху.
2. Надати Товариству з обмеженою відповідальністю «ТД «Агро-Альянс.» строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через Електронний суд.
3. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «ТД «Агро-Альянс.», що у разі невиконання/неповного виконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова