Номер провадження: 33/813/1264/26
Номер справи місцевого суду: 947/11401/26 
Головуючий у першій інстанції Войтов Г. В. 
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В., 
за участю секретаря – Соболєвої Р.М.,
особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , 
представника ОСОБА_2 – адвоката Гузя Григорія Васильовича, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань 
апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Гузя Григорія Васильовича
на постанову Київського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, 

в с т а н о в и в:

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2026 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, – закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 – адвокат Гузь Г.В. звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить постанову скасувати та винести нову постанову, якою притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність фактичним обставинам справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що з відеозапису з камер відеоспостереження КУ «Центр інтегрованої системи відео спостереження та відео аналітики м. Одеси» (були витребувані судом по справі № 947/11393/29 за клопотанням ОСОБА_2 ) вбачаються усі обставини ДТП, обстановка до, під час та після зіткнення транспортних засобів.
Згідно з адміністративними матеріалами, що надані УПП в Одеській області та даних відеозапису, зіткнення автомобілів сталося на смузі руху автомобіля TOYOTA марки VENZA, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керувала водій ОСОБА_2 , тобто автомобіль TOYOTA марки CAMRY, н.з. НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_1 , перетнув суцільну розділювальну лінію, що заборонено діючим законодавством, відтак останній порушив п. 13.1 ПДР, а не ОСОБА_2 .
На схемі ДТП зображено три смуги в напрямку руху автомобілів, що зіткнулися, смуги руху розділені суцільними розділовими лініями, які заборонено перетинати, що підтверджується доданими до апеляційної скарги фотографіями. 
Висновок суду першої інстанції про те, що зіткнення транспортних засобів відбулося на смузі руху автомобіля TOYOTA марки CAMRY, так як останній знаходиться повністю в межах своєї лівої смуги, не відповідає фактичним обставинам, суперечить доказам, що надані УПП в Одеській області, оскільки з відеозапису чітко вбачається, що автомобіль TOYOTA марки CAMRY рухається по другий смузі руху зі зміщенням у бік першої смуги руху, перетинає суцільну розділову лінію, зіткнувся з автомобілем TOYOTA марки VENZA та відхиляється у бік другої смуги руху (на відеозапису – 00:50 – 00:55).
Також з відеозапису вбачається, що після зіткнення праві колеса автомобіля TOYOTA марки CAMRY знаходяться на суцільній розділовій лінії між першою та другою смугами руху (наприклад, 02:00 - 03:00), тобто автомобіль TOYOTA марки CAMRY в момент зіткнення знаходився на смузі руху TOYOTA марки VENZA, що також підтверджується схемою місця ДТП. 
Згідно з даними схеми місця ДТП, розрахунок відстані до автомобілів, місця зіткнення, суцільних розділових ліній проводиться від кіоску, що знаходиться на зупинці: 
- відстань від кіоску до суцільної розподільної лінії між першою і другою смугами руху, яка зображена ззаду автомобілів, становить 11,5 м;
- відстань від кіоску до суцільної розподільної лінії між першою і другою смугами, яка зображена спереду автомобілів, становить 12,0 м;
- відстань до місця зіткнення від кіоску складає 10,2 м, тобто місце зіткнення знаходиться в смузі руху автомобіля TOYOTA марки VENZA.
Схему ДТП підписали як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 , зауважень, заперечень немає.
Згідно з фото розміщення автомобілів після ДТП (по даному розміщенню складалася схема ДТП), передні колеса автомобіля TOYOTA марки CAMRY повернуті в бік другої смуги руху. 
З фото пошкоджень автомобіля TOYOTA марки VENZA, які додаються до апеляційної скарги, слідує, що автомобіль TOYOTA марки CAMRY вдарив автомобіль TOYOTA марки VENZA по характеру пошкоджень. Як вказано в схемі місця ДТП, ОСОБА_1 зазначає, що у його автомобіля пошкоджено колесо, відтак, колесо виходило за габарити корпуса автомобіля, інакше був би пошкоджений корпус, а не колесо. У автомобіля TOYOTA марки VENZA колесо не пошкоджено, що підтверджує доводи ОСОБА_2 про те, що вона рухалася прямо, не змінювала напрямок руху, тобто водій автомобіля TOYOTA марки CAMRY порушив п.13.1 ПДР, що сталося причиною ДТП. 
В зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не зміщувалася в бік другої смуги руху, не здійснювала зіткнення автомобілів на іншій смузі руху, то вона не здійснювала порушення п. 13.1 ПДР.
Посилання суду першої інстанції на покази ОСОБА_1 не є доказом, оскільки не відповідають фактичним обставинам, даним, що відображені на відео та на схемі місця ДТП. ОСОБА_1 закінчив інститут МВД, проходить службу у правоохоронних органах, але про це мовчить. ОСОБА_2 вважає, що саме через це працівники патрульної поліції «поставилися прихильно до дій ОСОБА_1 », склали схему місця ДТП таким чином, щоб було важко його притягнути до відповідальності. Тому суд зобов`язаний був критично відноситися до пояснень ОСОБА_1 , особливо до того, що якби ОСОБА_2 вийшла з автомобіля і вибачалася перед ОСОБА_1 за здійснену ДТП.
В апеляційній скарзі представник просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що ОСОБА_2 не брала участь при розгляді справи в суді першої інстанції, не сповіщалася про час і місце проведення судового засідання, вперше дізналася про постанову суду від 30 квітня 2026 року при розгляді адміністративних матеріалів по справі № 947/11393/26. ОСОБА_2 16 травня 2026 року звернулася із заявою про ознайомлення з матеріалами справи № 947/11401/26, 21 травня 2026 року надали можливість представнику ОСОБА_2 ознайомитися з матеріалами справи. Тобто, вперше ОСОБА_2 через представника дізналася про порушення її прав постановою від 30 квітня 2026 року тільки 21 травня 2026 року, тому вважає, що строк на подачу апеляційної скарги необхідно рахувати з 22 травня 2026 року.
Особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , надіслав до суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. (а.с. 47-52)
Вказує, що відсутні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки твердження представника, що вперше про постанову ОСОБА_2 стало відомо лише 21.05.2026, спростовується фактичними обставинами справи, 08.05.2026 під час розгляду справи № 947/11393/26 щодо притягнення самої ОСОБА_2 , були присутні особисто ОСОБА_2 та її представник, ОСОБА_1 офіційно було долучено до матеріалів справи клопотання та оскаржувану постанову Київського районного суду м. Одеси від 30.04.2026 по справі № 947/11401/26.
Зазначає, що адвокатом ОСОБА_3 свідомо підміняються поняття, називаючи координати коліс автомобіля координатами дорожньої розмітки, намагаючись приховати фізичні докази удару в правий бік авта ОСОБА_1 .
Відеозапис не може вважатися самостійним та достатнім доказом для встановлення точної траєкторії руху автомобілів відносно дорожньої розмітки, а тому не може спростовувати первинний об`єктивний доказ – схему ДТП. Відсутність експертного підтвердження динаміки руху на відео, робить будь-які суб`єктивні трактування цього відео стороною скаржника звичайними припущеннями.
ОСОБА_2 , маючи процесуальний статус особи, що притягається до адміністративної відповідальності та заперечуючи свою вину, не скористалася своїм правом клопотати про призначення судової автотехнічної експертизи.
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 – адвокат Гузь Г.В. підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови та апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати постанову суду.
Особа, що притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 вважав апеляційну скаргу необґрунтованою, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши доповідь судді, осіб, що брали участь у розгляді справи, перевіривши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.
Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду. 
Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Відповідно до 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.
Оскаржувана постанова ухвалена 30.04.2026.
За ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є іншим учасником дорожньо-транспортної пригоди, а відтак належить до осіб, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення.
Разом із тим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повідомлення ОСОБА_2 про дату, час і місце судового розгляду відповідно до вимог статті 277-2 КУпАП.
16.05.2026 представник ОСОБА_2 – адвокат Гузь Г.В. звернувся до суду з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи та ознайомився з такими 21.05.2026, про що свідчить розписка на заяві (а.с. 25-27)
З апеляційною скаргою представник ОСОБА_2 – адвокат Гузь Г.В. звернувся до суду 30.05.2026.
Враховуючи, що справу було розглянуто за відсутності підтвердження належного повідомлення учасника справи - ОСОБА_2 , апеляційний суд вважає клопотання обґрунтованим та за можливе поновити строк на апеляційне оскарження.
Щодо суті апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
За ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною 1 статті 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення), місце, час вчинення і суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до відповідальності та інше.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення при обов`язковому з`ясуванні вини даної особи у вчиненні адміністративного правопорушення та того чи підлягає вона адміністративній відповідальності, суддя зобов`язаний з`ясувати також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст. 124 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, характеризується діями, спрямованими на порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Отже, відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.
Згідно з п. 13.1. ПДР водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Безпечна дистанція - відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру.
Безпечний інтервал - відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху (абзац 11, 12 пункту 1.10 ПДР).
Закриваючи провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суд виходив із того, що відповідно до схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, складеної працівниками поліції на місці події, підписаної обома учасниками ДТП без зауважень, автомобіль Toyota Camry, державний номер НОМЕР_2 , після зіткнення знаходився повністю в межах своєї лівої смуги руху. При цьому на зазначеному автомобілі були зафіксовані механічні пошкодження правого бокового дзеркала, правих передніх дверей, переднього правого крила та переднього правого колеса, а автомобіль Toyota Venza, державний номер НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження переднього бампера та переднього лівого крила. З огляду на встановлені обставини суд першої інстанції, дослідивши докази у їх сукупності, не погодився з висновком працівників поліції про те, що дорожньо-транспортна пригода перебуває у прямому причинному зв`язку з порушенням ОСОБА_1 вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Суд зазначив, що матеріали справи не містять належних і достатніх доказів, які б підтверджували порушення ОСОБА_1 вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України та причинний зв`язок між таким порушенням і пошкодженням транспортних засобів. 
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.
Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 568302 від 16.01.2026 зафіксовано, що 11.03. 2026 о 14:40 годині, на проспекті Небесної Сотні, 65/2 в м. Одесі, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем, Toyota Сamry державний номер НОМЕР_2 , в другій смузі, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем Toyota Venza, державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , яка рухалась в крайній правій смузі в попутному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України. (а.с. 1)
Підписавши вказаний протокол, в графі щодо пояснень ОСОБА_1 зазначив, що з порушенням не згоден.
ОСОБА_2 в письмових поясненнях зазначила, що їхала у напрямку ТЦ «Сіті центр» в 14:40 год по вул. Небесної Сотні у правому ряду, автомобіль «Toyota Сamry», державний номер НОМЕР_2 , різко вивернув кермо праворуч та здійснив зіткнення з автомобілем ОСОБА_2 (а.с. 4)
В письмових поясненнях ОСОБА_1 вказав, що їхав по вул. Небесної Сотні у своїй смузі потихеньку, приблизно 5-7 км/год, та раптом в нього в`їхала жінка, яка керувала автомобілем Toyota Venza, державний номер НОМЕР_1 , чим пошкодила автомобіль (а.с. 5).
Водночас пояснення ОСОБА_1 не узгоджуються з обставинами справи.
Зі схеми місця ДТП від 11.03.2026 вбачається напрямок руху – по проспекту Небесної Сотні, розташування автомобілів: «Toyota Сamry», державний номер НОМЕР_2 , «Toyota Venza», державний номер НОМЕР_1 , місце зіткнення - № 3, світлофор - № 6. (а.с. 3)
Також наведено перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, отриманих внаслідок ДТП, а саме: у авто «Toyota Сamry», державний номер НОМЕР_2 – праве бокове дзеркало, праві передні двері, переднє праве крило, переднє право колесо; у автомобіля «Toyota Venza», державний номер НОМЕР_1 , - передній бампер, переднє ліве крило (а.с. 3зв).
Наведений перелік пошкоджень, їх локалізація узгоджується як зі схемою, так і з поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди, які підписали схему без зауважень.
Таке розташування транспортних засобів та характер механічних пошкоджень свідчать про те, що зіткнення відбулося на смузі руху автомобіля «Toyota Venza», державний номерний знак НОМЕР_1 , що узгоджується з іншими дослідженими судом доказами у справі, а пошкодження лівого переданого колеса автомобіля «Toyota Сamry», державний номер НОМЕР_2 свідчить, що таке вийшло за умовні габарити автомобіля, що може мати місце лише у разі здійснення маневру.
За клопотанням адвоката Гузя Г.В. до матеріалів справи долучено відеозапис, з якого вбачається, що автомобілі «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2 , та «Toyota Venza», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухалися в попутному напрямку по проспекту Небесної Сотні кожен у своїй полосі руху («Toyota Venza», державний номерний знак НОМЕР_1 – у крайній правій, а «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2 – у другій.
Водій автомобіля «Toyota Camry» ОСОБА_1 допустив зміну напрямку свого руху та здійснив виїзд на сусідню праворуч смугу руху автомобіля «Toyota Venza», унаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів, при цьому автомобіль ОСОБА_2 рухався біля правого краю проїзної частини, напрямок руху в межах своєї полоси не змінював.
Крім того, з відеозапису вбачається наявність попереду руху автомобілів на середній частині проїзної частини перешкоди у вигляді дорожньо-транспортної пригоди, яка ускладнювала рух та об`єктивно вимагала її об`їзду як з лівого боку, так і з правого боку.
Саме водій автомобіля «Toyota Camry» ОСОБА_1 , який рухався у середній полосі руху, мав здійснити об`їзд вказаної перешкоди, яка повністю перекривала його полосу руху, і під час виконання такого маневру не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив виїзд на смугу руху іншого транспортного засобу, що й призвело до зіткнення. На вказане не впливає жодним чином швидкість руху автомобілів, на що посилається ОСОБА_1 , оскільки кожен з учасників ДТП мав рухатися у своїй полосі руху.
Саме недотримання вимог п. 13.1 ПДР водієм автомобілю Toyota Сamry, державний номер НОМЕР_2 , в даному випадку свідчить на користь доводів апеляційної скарги.
При здійсненні руху кожен водій зобов`язаний дотримуватися своєї смуги руху, і саме дотримання водіями меж своєї смуги руху забезпечує безпечний та безконфліктний проїзд.
Отже, сукупність відомостей, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, даних схеми місця ДТП та характеру пошкоджень транспортних засобів свідчить про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм автомобіля «Toyota Сamry» державний номер НОМЕР_2 , вимог пункту 13.1. Правил дорожнього руху України, що перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням ДТП та її наслідками.
Твердження ОСОБА_1 про те, що відеозапис не може вважатися самостійним та достатнім доказом для встановлення точної траєкторії руху автомобілів відносно дорожньої розмітки, а тому не може спростовувати первинний об`єктивний доказ – схему ДТП, і за умови відсутності експертного підтвердження динаміки руху на відео, робить будь-які суб`єктивні трактування цього відео стороною скаржника звичайними припущеннями, а ОСОБА_2 не клопотала про призначення такої експертизи, не заслуговує на увагу, оскільки оцінка наданих доказів, у тому разі і відеозапису не потребує спеціальних знань, а може бути зроблена судом.
Зі схеми вбачається, що на даній ділянці дороги наявні три смуги руху в одному напрямку, відстань від кіоску (просп. Небесної Сотні, 65/2) до переривчастої лінії між другою та третьою смугами руху позаду автомобілів становить 11,5 м; відстань від кіоску (просп. Небесної Сотні, 65/2) до переривчастої лінії між другою та третьою смугами попереду автомобілів - 12,0 м; відстань від кіоску (просп. Небесної Сотні, 65/2) до місця зіткнення - 10,2 м. 
Вказане свідчить, що місце зіткнення розташоване ближче до кіоску, ніж переривчаста лінія, тобто в межах смуги руху автомобіля «Toyota Venza», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався у своїй смузі руху та не змінював її перед виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Натомість водій автомобіля «Toyota Camry», державний номер НОМЕР_2 , розпочав маневр зміни смуги руху, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Toyota Venza».
Тому вказані доводи апеляційної скарги є слушними та такими, що заслуговують на увагу, оскільки узгоджуються зі всіма доказами у справі у їх сукупності та свідчить про необґрунтованість закриття судом провадження у справі за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України.
Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій – шостій цієї статті.
Пункт 7 частина 1 статті 247 КУпАП визначає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Виключення у ч. 3-6 ст. 38 КУпАП не містить ст. 124 цього Кодексу, отже у разі вчинення цього адміністративного правопорушення, яке не є триваючим, у цьому разі, стягнення може бути накладене не пізніш як через три місяці з дня його вчинення – 10.06.2026.
Слід відзначити, що встановлення законодавцем строку давності притягнення до відповідальності є важливою гарантією прав особи, що випливає з принципу правової визначеності, який є елементом принципу верховенства права. У зв`язку з цим тлумачення положень ч. 2 ст. 38 КУпАП не може носити довільного характеру та розумітися суто формально.
За таких обставин, хоча зібраними доказами доведена вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення – 17.06.2026 закінчився строк, передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 289, 294 КУпАП, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Поновити представнику ОСОБА_2 – адвокату Гузю Григорію Васильовичу строк на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2026 року.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Гузя Григорія Васильовича задовольнити частково. 
Постанову Київського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2026 року скасувати.
Провадження у справі закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова