Справа № 589/4588/25
Провадження № 2/589/2441/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року	м. Шостка	

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді – Темірова Ч.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Шостка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
установив:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (далі позивач) звернулося до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області через систему «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач), у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №102030019 від 03.06.2021 в сумі 25 374,57грн та судові витрати 7422,40 грн.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.06.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» Білоконь Лілією Олександрівною подано заявку на отримання кредиту № 102030019. Відповідач підтвердила прийняття умов кредитного договору, який знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан». Відповідно до умов кредитного договору відповідачка отримала його проект, ознайомилась з усіма його умовами та правилами, що розміщені на веб-сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору, а своїм підписом підтвердила, що перед укладенням цього кредитного договору їй було в чіткій та зрозумілій формі надана вся інформація. За вказаних обставин ОСОБА_1 уклала договір про споживчий кредит № 102030019 від 03.06.2021 з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення їй були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в розмірі 12000,00 грн. Проте відповідачем умови договору не були виконані, сума кредиту не повернута, тому утворилась заборгованість в сумі 25 374,57 грн. Право вимоги від ТОВ «Мілоан» перейшло до ТОВ «Діджи фінанс». Станом на дату звернення до суду, заборгованість за кредитним договором становить 25 374,57 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 10 094,00 грн; заборгованість по відсоткам становить 13 480,57 грн та комісія в розмірі 1 800,00 грн. Відповідач не здійснила погашення заборгованості в повному обсязі, що змушує позивача звернутись до суду з цим позовом.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 02 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Вказана ухвала надсилалася відповідачу рекомендованим поштовим відправленням за адресою, за якою остання зареєстрована, поштове відправлення повернуте з відміткою «адресат відсутній», яка проставлена 03.12.2025, що відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України потрібно вважати днем вручення цього судового рішення.
Судом 24.11.2025 отримано і долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву. Відповідачка не погоджуючись вимогами позивача, надала свій контррозрахунок, відповідно до якого визнала заборгованість в сумі 4640,08 грн, з якої сума боргу по тілу кредита – 12000,00 грн.; 6022,08 грн. заборгованість по відсоткам; 13382,00 грн. сума сплачених коштів в рахунок погашення боргу. Крім того, ОСОБА_1 зазначила, що строк дії кредитного договору був визначений на 30 днів з можливістю пролонгації, проте умови договору суперечливі, а стягнення комісійних винагород в розмірі 1800,00 грн. є незаконним.
В свою чергу, представник позивача скерував до суду відповідь на відзив, в якому наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також зазначив, що розрахунок заборгованості наданий первісним кредитором відповідає умовам договору, які погоджені з відповідачем.
Клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходили.
За відсутності таких клопотань, суд, відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу за наявними у ній матеріалами.
Встановлені судом фактичні обставини, та зміст спірних правовідносин, мотиви та застосовані норми права.
Під час розгляду справи встановлено що 03.06.2021 ОСОБА_1 створила та заповнила анкету-заяву на кредит №102030019, в якій зазначила свої особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер, рік народження, номер мобільного телефона, паспортні дані, домашню адресу, освіту та щомісячний дохід. Надала також згоду, зокрема, щодо умов кредитування.
Анкета-заява на кредит № 102030019 від 03.06.2021 також містить інформацію про процес оформлення та розгляду заяви № 102030019, від початку заповнення заяви до підписання договору- 03.06.2021. Крім того, анкета-заява на кредит містить погоджені умови кредитування, а саме: замовлена сума – 20000,00 грн; замовлений строк - 30 днів з 03.06.2021, погоджена сума – 12000,00 грн; погоджений строк - 30 днів дата повернення 03.07.2021; комісія за надання – 15,00% що становить 1800,00грн одноразово; ставка процентів 1,70 % за кожен день користування.
З доданого до позовної заяви договору про споживчий кредит № 102030019 від 03.06.2021 укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 убачається, що сторони уклали цей договір на підставі пропозиції кредитодавця, яка розміщена в його інформаційно-телекомунікаційній системі та доступна через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, на таких умовах.
Згідно з договору про споживчий кредит № 102030019 від 03.06.2021 ТОВ «Мілоан» зобов`язалося на умовах визначених договором надати ОСОБА_1 грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 12000,00 грн строком на 30 днів. Сума до повернення: 19 920,00 грн.
Додатками до вказаного договору є графік платежів за договором про споживчий кредит № 102030019 від 03.06.2021 та паспорт споживчого кредиту № 102030019 що є додатком №2 до договору про споживчий кредитукладений з ОСОБА_1 .
Відповідно до копії платіжного доручення №28306854 від 03.06.2021 убачається що ТОВ «Мілоан» перерахувало кошти згідно договору № 102030019 отримувачу ОСОБА_1 у розмірі 12 000,00 грн на картку №НОМЕР_1 .
Сума заборгованості зазначена у деталізованому розрахунку за кредитним договором №102030019 від 03.06.2021 за період з 03.06.2021 до 20.09.2021 становить 25374,57 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 10 094,00 грн; заборгованість за відсотками 13 480,57 грн та комісії 1800,00 грн. 
Згідно з розрахунку вбачається, що відповідач здійснила оплати для погашення боргу на суму 12 373,00 грн з яких 1906,00 грн зараховано в рахунок погашення заборгованості по тілу кредита та 10 467,00 в рахунок погашення заборгованості по відсоткам.
13.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс» було укладено договір факторингу №10Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» зобов`язується відступити ТОВ «Діджи фінанс» зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги, а ТОВ «Діджи фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Мілоан» за плату на умовах, визначених договором.
Згідно з витягом з додатку до договору факторингу №10Т від 13.10.2021, залишок боргу на момент відступлення прав вимоги за кредитним договором № 102030019 від 03.06.2021 становив 25 374,57 грн.
На адресу відповідача представником ТОВ «Діджи фінанс» було направлено 25.07.2025 досудову вимогу ОСОБА_1 та рекомендовано сплатити заборгованість за кредитним договором №102030019 від 03.06.2021 у розмірі 25 374,57 грн.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до такого висновку.
Мотиви та застосовані норми права.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому згідно статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).
Згідно з вимог частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
В силу частину 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
З матеріалів справи вбачається, що договір про споживчий кредит № 102030019 від 03.06.2021 був вчинений сторонами в електронній формі, вказана обставина учасниками справи не оспорюється, тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Згідно з пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 11 цього ж суду передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, ст. 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом.
ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) та ТОВ «Діджи Фінанс» (новий кредитор) уклали договір відступлення прав вимоги №10Т, за яким кредитор передав (відступив) новому кредиторові за плату, а новий кредитор прийняв належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними, у реєстрі боржників (портфель заборгованості), серед яких - права вимоги за кредитним договором № 102030019 від 03.06.2021.
Згідно з витягом з додатку до договору №10Т від 13.10.2021 сума заборгованості відповідачки становить 25374,57 грн., що складається з: заборгованості по тілу кредиту - 10094 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками - 13480 грн. 57 коп., заборгованість за комісією -1800,00 грн.
Отже позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №102030019 від 03.06.2021, оскільки таке підтверджено належними доказами, які є достатніми для такого висновку.
Аналізуючи кредитний договір, перевіривши розрахунок заборгованості первісного кредитора ТОВ «Мілоан» та контррозрахунок відповідача, суд дійшов висновку що заборгованість ОСОБА_1 підтверджена позивачем, з огляду на таке.
Згідно з анкети-заяви на кредит № 102030019 від 03.06.2021 та договору про споживчий кредит №102030019 (індивідуальна частина) від 03.06.2021, первісний кредитор та відповідачка погодили всі істотні умови отримання та користування кредитом.
ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 12000,00 грн. 
Вказаний факт позивачка не оспорювала, визнала заборгованість по тілу кредита в сумі 12000,00 грн., а тому суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідачки 10094,00 грн. з урахуванням часткового погашення заборговансті є обгрунтованою та доведеною належними доказами, та підлягає до задоволення.
Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками, суд зазначає таке.
З приводу порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) дійшла наступних висновків.
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.
Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.
Щодо нарахування процентів на підставі статті 1048 ЦК України Велика Палата Верховного Суду наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.
Відповідно до пункту 1.3. кредитного договору № 102030019 кредит надається строком на 30 днів з 03.06.2021. 
В розділі 2.3. цього договору визначені умови пролонгації строку кредитування.
Також у договорі (пункт 2.3.1) передбачені умови пролонгації строку кредитування, а саме, що продовження вказаного в п.1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах.
Підписанням вказаного договору відповідач погодилась, що продовжуючи користуватись кредитними коштами, вона зобов`язується сплачувати відсотки у визначеному розмірі. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).
Отже, враховуючи що відповідачка, відповідно до умов договору продовжила користуватись кредитними коштами після спливу строку 30 днів з 03.06.2021 (дати укладення договору), та вносила в рахунок погашення заборгованості плату (виконала умови щодо пролонгації договору), суд вважає правомірним нарахування відсотків за користування кредитом в строк 20.09.2021 який зазначено в розрахунку ТОВ «Мілоан» у розмірі 13480,57 грн.
Щодо вимоги позивача про стягнення комісійних винагород у розмірі 1800,00 грн. суд зазначає таке.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Таким чином, виходячи з аналізу вимог пункту 4 частини 1 статті 1,частини 2 статті 8, частини 1 статті 1, статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (зокрема і в судовому порядку).
За такого включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 1800,00 грн., а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідачки, суд вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства, та підлягає до задоволення.
Даючи юридичну оцінку доказам, суд вважає, що відповідачем не спростовано розмір боргу і не доведено його відсутність або його повне погашення, а тому оскільки ОСОБА_1 отримала кредитні кошти, але свої зобов`язання по їх поверненню та сплаті відсотків в повному обсязі не виконала, а отже зобов`язана повернути позивачу, який набув право вимоги за договором про споживчий кредит № 102030019 від 03.06.2021, суму заборгованості в загальному розмірі 25 374,57 грн.
Що стосується вимог про стягнення судових витрат суд зазначає таке.
Згідно з платіжної інструкції № 102030019 від 05 вересня 2025 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн, що розраховано із застосуванням пониженого коефіцієнту 0,8.
Крім того, у позовній заяві позивач зазначив, що понесені ним судові витрати включають в себе, крім судового збору, витрати за правову допомогу, згідно ст.137 ЦПК України, у розмірі 5000,00 грн.
На підтвердження повноважень адвоката Романенко М.Е. долучено такі документи: копію договору про надання правової допомоги № 01-05/05 від 05.05.2025; додаткову угоду № 463 до Договору правничої допомоги № 01-05/05 від 05.05.2025; акт надання послуг № 463 за договором правничої допомоги № 01-05/05 від 05.05.2025; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
За умовами ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 911/3586/21, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009,пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Звернення до суду з позовами про стягнення заборгованості за кредитним договором носить масовий характер, справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною. З цих підстав суд вважає, що послуги адвокатів за даною категорією справ є стандартними послугами і тому не потребують великих професійних затрат. Витрати на послуги адвоката в розмірі 5000,00 грн. за даною справою є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатами робіт.
За таких обставин, дотримуючись принципів розумності, пропорційності та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача до 3000,00 грн.
Керуючись ст. 12, 76-82, 141, 263-265, 275-279, 354 ЦПК України, ст.11, 512, 525, 526, 527, 610, 625, 629, 1050, 1054, 1077, 1080, 1084 ЦК України, суд,

ухвалив:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (код ЄДРПОУ 42649746, адреса місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8, м. Київ, поштовий індекс: 04112, рахунок IBAN: НОМЕР_3 , відкритий в АТ «ПУМБ») заборгованість за договором про споживчий кредит № №102030019 від 03.06.2021 у загальному розмірі 25374 (двадцять п`ять тисяч триста сімдесят чотири) гривні 57 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (код ЄДРПОУ 42649746, адреса місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8, м. Київ, поштовий індекс: 04112, рахунок: IBAN: НОМЕР_3 , відкритий в АТ «ПУМБ») суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок та витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень.
Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його складання повного тексту шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано протягом строку оскарження; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», код ЄДРПОУ 42649746, адреса місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8, м. Київ, поштовий індекс: 04112.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення складено 30 грудня 2025 року.

Суддя	Ч.М.Теміров