Справа № 162/44/26 	Головуючий у 1 інстанції: Цибень О. В. 	
Провадження № 22-ц/802/578/26  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів -  Матвійчук Л. В.,Осіпука В. В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 10 березня 2026 року,
В С Т А Н О В И В:
У січні 2026 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду із даним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 05 лютого 2025 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 525003-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями та направленням пропозиції (оферти) укласти договір № 525003-КС-001 про надання кредиту, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». 
Позивач указує, що ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 525003-КС-001 про надання кредиту на умовах, визначених офертою. 
Відповідно до п. 1 договору ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 22 000 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1% за кожен день користування кредитом. ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальниці грошові кошти у розмірі 22000 гривень шляхом перерахування на її банківську картку № НОМЕР_1 (котру позичальниця вказала при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті). 
Відповідач на виконання умов договору здійснила часткову оплату за договором на загальну суму 11440 гривень, чим вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і відповідно щодо правомірності вимог позивача. 
Позивач покликається на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у неї станом на 07 січня 2026 року утворилась заборгованість за договором № 525003-КС-001 про надання кредиту у розмірі 63140 грн, що складається з: суми прострочених платежів за тілом кредиту – 22000 грн; суми прострочених платежів за процентами – 30800 грн; суми заборгованості за відсотками відповідно до ст.625 ЦК України – 8580 грн; суми прострочених платежів за комісією – 1760 грн. 
Враховуючи наведене, ТОВ «Бізнес Позика» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором № 525003-КС-001 про надання кредиту у розмірі 63140 грн, а також понесені у справі судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп.
Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 10 березня 2026 року позов ТОВ «Бізнес Позика» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за договором про надання кредиту № 525003-КС-001 від 05 лютого 2025 року у загальному розмірі 47781,91 грн та судовий збір у розмірі 2014,80 грн. Іншу частину вимог залишено без задоволення.
Не погодившись частково із даним рішенням суду, ТОВ «Бізнес Позика» подало апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило оскаржуване рішення в частині стягнення суми заборгованості за процентами за користування кредитом змінити, збільшивши розмір кредитної заборгованості за процентами, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь товариства, з 24520,21 гривень на нову суму 30 800 грн, а також здійснити перерозподіл судових витрат у цій справі. В решті рішення залишити без змін.
На переконання позивача, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні частини заборгованості за відсотками за користування кредитом. Суд не звернув уваги на те, що з розрахунку заборгованості за кредитом убачається, що проценти за користування кредитом за відсотковою ставкою в розмірі 1% нараховані позивачем на залишок заборгованості за тілом кредиту чітко в межах дії договору, а саме з 05.02.2025 р. по 23.07.2025 р. включно – що чітко видно з розрахунку заборгованості.
Крім того, з розрахунку видно, що штрафні санкції за неналежне виконання умов договору не нараховувались та не входять до складу позовних вимог, а проценти за користування кредитом після 23.07.2025 року не нараховувались і як видно, що вже з 24.07.2025 року їх розмір залишився незмінним – 30 800,00 грн – з урахуванням здійснених платежів. Отже, з вищевикладеного вбачається, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем за кредитним договором №525003-КС-001, повністю відповідає умовам договору, а розмір нарахованих процентів відповідає нормам статей 1048, 1050 та 1056-1 ЦК України.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подала.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглянута судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем фактично лише в частині відмови у стягненні частини заборгованості за відсотками за користування кредитом , то відповідно до ст. 367 ЦПК України апеляційним судом в іншій позовних вимог рішення суду не переглядається та на предмет законності й обґрунтованості не перевіряється.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог, однак вважав, що проценти відповідачу обраховані невірно.
З таким висновком колегія суддів погоджується.
Судом першої інстанції встановлено, що 05 лютого 2025 року між ТОВ «Бізнес позика» та відповідачем укладено договір № 525003-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 22000 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика».
Сторонами відповідно до умов договору погоджено, що кредит надається строком на 24 тижні - до 23.07.2025. Комісія за надання кредиту – 4400 гривень. За користування кредитом встановлена стандартна процентна ставка – 1 % в день (п. 2. 4) і знижена – 1% в день упродовж перших семи днів користування кредитом (п. 10.2, 10.3). Договір підписаний електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «UA-1135».
Із візуальної форми встановлено послідовність дій ОСОБА_1 щодо укладення електронного договору № 525003-КС-001 від 05 лютого 2025 року.
05 лютого 2025 року ОСОБА_1 прийняла (акцент) пропозиції (оферти) щодо укладення договору № 525003-КС-001 про надання кредиту на умовах, визначених офертою.
Отже, договір про надання кредиту було укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору про надання кредиту № 525003-КС-001 від 05 лютого 2025 року, що акцептована відповідачем шляхом підписання її електронним підписом. 
Із анкети клієнта (витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи) встановлено, що ОСОБА_1 вказала адресу її проживання, паспортні дані, ідентифікаційний код, телефон та електронну пошту, номер банківського рахунка для перерахування коштів ( НОМЕР_1 ), що є підтвердженням здійсненої нею процедури ідентифікації в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію».
До підписання договору № 525003-КС-001 від 05 лютого 2025 року відповідач електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора «UA-5686», підписала паспорт споживчого кредиту, підтвердивши отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, що були надані, виходячи з обраних нею умов кредитування (розділ 7 паспорту споживчого кредиту).
Позивач на виконання зобов`язань за договором № 525003-КС-001 від 05 лютого 2025 року перерахував на банківську карту № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 22000 гривень, про що свідчить підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПрофітГід».
Факт отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 22000 гривень підтверджений належними, достатніми та допустимими доказами, у тому числі, витребуваними судом документами з АТ «Таскомбанк» - випискою по рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 .
Судом також установлено, що відповідач активно користувалася кредитними коштами.
Згідно з наданим позивачем розрахунком відповідач кошти повернула частково.
Позичальник 20 лютого 2025 року внесла 4730 гривень на погашення кредиту, з яких 3300 гривень були спрямовані на погашення відсотків за користування кредитом, 1210 гривень – на погашення комісії, 220 гривень – на погашення нарахування за ст.625 ЦК України; 15 березня 2025 року - внесла 6710 гривень, з яких 3080 гривень були спрямовані на погашення відсотків за користування кредитом, 1430 гривень – на погашення комісії, 2200 гривень – на погашення нарахування за ст.625 ЦК України.
Позивач покликався на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, що видно з наданого позивачем розрахунку та довідки, де вказано, що заборгованість останньої перед кредитором ТОВ «Бізнес позика» станом на 06.01.2026 за договором № 525003-КС-001 про надання кредиту становить 63140 гривень, з яких: за тілом кредиту – 22000 гривень; за процентами – 30800 гривень; за штрафами – 8580 гривень; за комісією – 1760 гривень.
Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За правилами ст.ст. 626, 628, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Частиною 1 ст. 1054, ст.ст. 1055, 1056-1 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
З дослідженого кредитного договору вбачається, що його умови відповідають законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому ч. 1 ст. 1054 ЦК України. 
Разом з тим, суд першої інстанції стягнув заборгованість не на підставі наданого позивачем розрахунку, а здійснив власний розрахунок.
Колегія суддів з проведеним судом розрахунком погоджується та не знаходить підстав для здійснення іншого, власного розрахунку, оскільки позивач не спростував правильності наведених обчислень.
Так, фактично кредитодавець наполягає на розрахунку, що проведений ним із порушенням законодавства про споживче кредитування та норм ЦК України (п.18 Прикінцевих і перехідних положень), тоді як такі нарахування є частково неправомірними.
Згідно із ст.534 ЦК України, ст. 19 Закону України "Про споживче кредитування", а також відповідно до умов п.4.5 кредитного договору, якою визначено черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
Проте, всупереч цій матеріально-правовій нормі, кредитор зарахував вказані грошові кошти не в рахунок погашення тіла кредиту та відсотків у першу чергу, а й на часткове погашення комісії. 
Оскільки грошові кошти, внесені відповідачкою, не покривали всієї заборгованості, кредитодавець був зобов`язаний спочатку погасити прострочені та поточні суми за тілом кредиту і відсотками. Натомість, комісія належала до інших платежів, які мали погашатися виключно в третю чергу.
Внаслідок погашення комісії поза чергою не зменшилася заборгованість за тілом кредиту і це потягло за собою до подальшого неправомірного нарахування заборгованості за відсотками у збільшеному розмірі. 
Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Конституційний Суд України у Рішенні у справі від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши часткове погашення кредиту позичальником, умови укладеного між сторонами договору та вартість кредиту, дійшов правильного висновку про необхідність зменшення нарахованих позивачем процентів, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими, а судове рішення - залишити без змін. 
За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у цій справі є 25 травня 2026 року - дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» залишити без задоволення.
Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 10 березня 2026 року у даній справі в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді