П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/28624/25	
Головуючий в 1 інстанції: Хурса О.О.
Дата ухвалення рішення: 04 березня 2026 року
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року у справі №420/28624/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, –
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо обмеження з 01.01.2025 виплати призначеної йому відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії за вислугу років із застосуванням коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану»; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити з 01.01.2025 нарахування та виплату призначеної йому пенсії за вислугу років без застосування обмежень та понижуючих коефіцієнтів, передбачених статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», з урахуванням раніше проведених виплат.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовано посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що, на думку апелянта, призвело до неправильного вирішення справи по суті.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки при вирішенні спору не врахував особливостей правового регулювання пенсійних виплат у період дії воєнного стану.
Апелянт вказує, що статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» передбачено виплату пенсій, призначених відповідно до спеціальних законів, із застосуванням коефіцієнтів до сум перевищення понад десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, а Кабінетом Міністрів України на виконання зазначеної норми прийнято постанову від 03 січня 2025 року №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», яка є чинною та обов`язковою до виконання органами Пенсійного фонду України.
На думку апелянта, орган Пенсійного фонду діяв виключно в межах наданих законом повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.
При цьому позивач не належить до категорії осіб, на яких не поширюється дія вказаних обмежень, оскільки у матеріалах його пенсійної справи відсутні відомості про безпосередню участь у бойових діях, антитерористичній операції чи заходах із забезпечення національної безпеки і оборони України.
Крім того, апелянт наголошує, що встановлення у 2025 році особливого порядку виплати окремих видів пенсій обумовлене необхідністю забезпечення збалансованості державного бюджету в умовах воєнного стану, справедливого розподілу бюджетних коштів та реалізації державою соціальних гарантій для найбільш вразливих категорій населення.
Посилаючись на положення Конституції України, Бюджетного кодексу України, рішення Конституційного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, апелянт вважає, що застосування до пенсії позивача понижуючих коефіцієнтів, передбачених статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року №1, є правомірним, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач є пенсіонером, якому з 01.07.2010 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 у справі №420/25375/23 визнано протиправним обмеження пенсії позивача максимальним розміром. 
Судом встановлено, що при виконанні зазначеного рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області під час виплати пенсії позивачу з 01.01.2025 застосовано понижуючі коефіцієнти, передбачені статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану». Внаслідок застосування зазначених коефіцієнтів фактичний розмір пенсійної виплати було зменшено з 34958,80 грн до 25176,77 грн. 
Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його право на належне пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що положення статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», якими передбачено застосування понижуючих коефіцієнтів до пенсій, призначених відповідно до Закону України №2262-ХІІ, фактично змінюють умови та норми пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби. Водночас частиною третьою статті 1-1 Закону №2262-ХІІ передбачено, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення таких осіб здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та прийнята на його виконання постанова Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 встановили додаткові підстави для обмеження виплати пенсій, призначених на підставі Закону №2262-ХІІ, що суперечить положенням спеціального закону та правовим позиціям Конституційного Суду України щодо неприпустимості внесення змін до спеціального законодавства законом про Державний бюджет України. 
З огляду на наведене суд першої інстанції визнав протиправними дії відповідача щодо застосування до пенсії позивача понижуючих коефіцієнтів та дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача здійснювати нарахування і виплату пенсії позивачу без застосування таких обмежень. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Абзацом третім преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ встановлено, що держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій та вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
За змістом частин першої та третьої статті 1-1 Закону №2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
При цьому зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що у 2025 році в період дії воєнного стану пенсії, призначені, зокрема, відповідно до Закону №2262-ХІІ, розмір яких перевищує десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах та порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначеної норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 03.01.2025 №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», якою встановлено порядок застосування відповідних коефіцієнтів до сум перевищення пенсійних виплат.
Таким чином, положеннями статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 фактично запроваджено новий порядок виплати пенсій особам, яким пенсія призначена відповідно до Закону №2262-ХІІ, наслідком чого є зменшення фактичного розміру пенсійних виплат.
Разом з тим Закон №2262-ХІІ не містить положень, які б передбачали можливість зменшення призначеної пенсії шляхом застосування до її розміру понижуючих коефіцієнтів.
Отже, Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанова Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 фактично змінили умови та норми пенсійного забезпечення осіб, які мають право на пенсію відповідно до Закону №2262-ХІІ, без внесення відповідних змін до спеціального закону.
У рішеннях від 09 липня 2007 року №6-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 та від 30 листопада 2010 року №22-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Державний бюджет України не можуть вноситися зміни до інших законів, зупинятися їх дія чи встановлюватися інше правове регулювання суспільних відносин, врегульованих спеціальними законами.
Крім того, у рішенні від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 Конституційний Суд України наголосив, що зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій, визначених спеціальними законами, суперечить Конституції України.
Посилання апелянта на те, що відповідач діяв на виконання вимог статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Відповідно до частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
Колегія суддів також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11 вересня 2025 року у справі №120/1081/25, в якій зазначено, що застосування при виплаті пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-ХІІ, коефіцієнтів, передбачених статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року №1, є протиправним, оскільки такі положення фактично змінюють умови пенсійного забезпечення, визначені спеціальним законом, та призводять до обмеження гарантованого статтею 46 Конституції України права на соціальний захист. Верховний Суд дійшов висновку, що у разі конкуренції відповідних правових норм застосуванню підлягають положення Закону №2262-ХІІ як спеціального закону.
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта щодо правомірності застосування до пенсії позивача понижуючих коефіцієнтів з огляду на необхідність забезпечення збалансованості Державного бюджету України та особливості правового режиму воєнного стану.
Сама по собі наявність воєнного стану не може бути достатньою підставою для зміни умов пенсійного забезпечення осіб, пенсії яких призначені відповідно до Закону №2262-ХІІ, поза процедурою, визначеною частиною третьою статті 1-1 цього Закону.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не мав правових підстав для застосування до пенсії позивача понижуючих коефіцієнтів, передбачених статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки встановлених обставин справи і власного тлумачення норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до статті 316 КАС України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Оскільки рішення суду першої інстанції залишається без змін, підстави для нового розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року у справі №420/28624/25 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук