ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9462/24  Номер провадження 22-ц/814/143/26	Головуючий у 1-й інстанції Фоміна Ю.В.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Панченка О.О., Пікуля В.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Полтава цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Полтава від 23 січня 2025 року,
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2024 року позивач звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом, у якому просивстягнути з відповідача заборгованість за послуги розподілу природного газу у розмірі 4 195,27 грн та 3028 грн судового збору.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» є оператором газорозподільної системи, суб`єктом господарювання, що здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою та здійснює щодо неї функції оперативно-технічного управління.
На підставі ст. 41 Закону України « Про ринок природного газу» постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27824 затверджено Кодекс газорозподільних систем.
Відповідач ОСОБА_1 являється побутовим споживачем із послуг розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , з яким укладено договір розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року за №2498 та зареєстрований в міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1384/27829. Типовий договір розподілу природного газу є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.ст.633, 634, 641 та 642 ЦК України. Отже, фактом приєднання споживача ОСОБА_1 до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є споживання газу. На виконання вимог договору позивачем надані послуги з розподілу газу. В свою чергу, відповідач відповідні послуги не сплатив, внаслідок чого, станом на 01.09.2024 сума заборгованості відповідача за період з 01.01.2020 по 01.09.2024 перед товариством складає 4 022,15 грн, яку просили стягнути, з врахування 3 відсотків річних та інфляційних витрат.
Рішенням Ленінського районного суду м.Полтава від 23 січня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу за період з 01.01.2020 по 01.09.2024 за адресою: АДРЕСА_1 в загальному розмірі 4195,27 грн, з яких 4022,15 грн заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу; 57,24 грн – 3% річних від простроченої суми; 115,88 грн інфляційні витрати.
Судові витрати понесені позивачем Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн компенсовано за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення суду мотивовано обгрунтованістю позовних вимог.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
В обгрунтування апеляційної скарги вказувала, що вона не укладала з позивачем договір розподілу природного газу за адресою АДРЕСА_2 . У вказаному будинку вона не проживає, послугами газопостачання ніхто не користується, відповідно послуги із газопостачання не надаються. А також вона не вчиняла будь-яких дій на укладення договору розподілу природного газу, тому факту приєднання в даному випадку не відбулося.
Вказувала, що за вказаною адресою газопостачанням не користується, працівниками «Полтавагаз» зафіксовано, що показники лічильника не збільшувалися, як були в січні 2013 р. (7513 Квт) так і залишились на цей час.
Зазначала, що вона надала суду достатньо належних та допустимих доказів, які доводять безпідставність позовних вимог, проте суд не взяв їх до уваги.
Від АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» надійшов відзив, у якому посилаючись на те, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права та із дотриманням норм процесуального права, з врахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Відповідно до ч. 13ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно вимог ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» є оператором газорозподільної системи та здійснює діяльність з розподілу природного газу.
В свою чергу, ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки є власником зазначеного домоволодіння, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та саме на позивача відкритий особовий рахунок.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, сума заборгованості відповідача перед товариством з надання послуги з розподілу природного газу за період з 01.01.2020 року по 01.09.2024 року складає 4406,51 грн.
Розрахунок трьох відсотків річних здійснено з 21.01.2024 по 03.09.2024 за договором складає 57,24 грн.
Розрахунок інфляційних втрат здійснено з 01.02.2024 року по 31.08.2024 року (включно) за договором, на загальну суму 115,88 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що ОСОБА_1 як власник квартири, в яку здійснюється газопостачання, від якого остання не вімовлялася та має доступ до ГРМ для споживання природного газу в будь-який зручний для неї час, є споживачем житлово-комунальних послуг, в тому числі з розподілу природного газу до квартири АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 не подавала до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу до її квартири, разом з цим регулярно надає доступ представнику оператора ГРМ для зняття показів газового лічильника, покази якого за період з листопада 2020 року по 03.09.2024 року є незмінними «7513». 
Суд прийшов до висновку, що між сторонами існують договірні правовідносини щодо надання послуг з розподілу природного газу та факт відсутності письмового двохстороннього договору, підписаного двома сторонами, не спростовує факту надання споживачу ОСОБА_1 за вказаною адресою послуги з розподілу природного газу, та фактом приєднання споживача до типового договору з розподілу природного газу є документальне підтвердження споживання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 та можливість такого споживання, що зафіксовано в відомостях контрольного зняття показів лічильників.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.
Статтею 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За нормами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.
3 01.11.2016 введено в дію Закон України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 № 329-VIII (далі - Закон), яким визначено правові засади функціонування ринку природного газу України. У відповідності до пп. 33 п. 1 ст. 1 Закону, ринок природного газу це сукупність правовідносин, що виникають зокрема у процесі постачання природного газу, а також надання послуг з його розподілу.
У відповідності до пп. 35 п.1 ст. 1 Закону розподіл природного газу це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.
За приписами пп. 17 п. 1 ст. 1 Закону оператор газорозподільної системи це суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників). У відповідності до п. 2 ст. 37 Закону оператор газорозподільної системи провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором.
Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, у тому числі умови забезпечення комерційного приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу визначені Кодексом газорозподільних систем затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2494.
Згідно пункту 3 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників. У відповідності до п. 1 глави 1 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.
Розподіл природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Типовий договір розподілу природного газу, затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2498, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1384/27829, є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи (згідно п. 1.1 договору).
Відповідно до пункту 1.2 Типового договору умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу ГРС.
Договір розподілу природного газу побутовим споживачем укладається з урахуванням ст. 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору розподілу природного газу, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.
Пунктом 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ та пункту 1.3 Договору визначено, що фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь- яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви- приєднання та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.
Відповідно до п. 2.1 Типового договору Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послуги з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі строки та порядку визначені цим Договором.
Згідно положень пунктів 6.1, 6.2 розділу VI Договору розподілу природного газу оплата вартості послуг Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.
Тариф встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.
Постановою НКРЕКП від 24.12.2019 року № 3037 встановлено тариф на розподіл (доставку) природного газу для АТ «Полтавагаз» з 01.07.2020 року – 1,308 грн. за 1 куб.м на місяць (з урахуванням ПДВ).
Постановою НКРЕКП від 16.12.2020 року № 2460 встановлено тариф на розподіл (доставку) природного газу для АТ «Полтавагаз» з 01.01.2021 року – 2,136 грн. за 1 куб.м на місяць (з урахуванням ПДВ).
Постановою НКРЕКП від 30.01.2021 року №129 встановлено тариф на розподіл (доставку) природного газу для АТ «Полтавагаз» з 01.02.2021 року – 2,316 грн. за 1 куб.м на місяць (з урахуванням ПДВ).
Постановою НКРЕКП № 22.12.2021 № 2764 встановлено тариф на розподіл (доставку) природного газу для АТ «Полтавагаз» з 01.01.2022 року - 2, 112 грн. за 1 куб.м на місяць (з урахуванням ПДВ).
Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок Оператора ГРМ (абз. 2 та 3 п. 6.6 розділу VI Договору розподілу природного газу).
Згідно пп. 1 п. 7.4 Договору Споживач зобов`язується здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені Договором.
Відповідно до п.3 гл.3 розділу І Кодексу ГРМ: для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.
Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VI цього Кодексу.
Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2498 (далі - Типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.
Відповідно до п.1 гл.3 розділу VI Кодексу ГРМ: договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.
Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.
Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.
Відповідно до п.3 гл.3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням ст.633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу.
Згідно з пунктом 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ: договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.
П.5 гл.3 р.VI Кодексу ГРМ визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) до типового договору розподілу природного газу. Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків та визначення об`єму споживання природного газу, зокрема мають містити присвоєний споживачу персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та за необхідності ЕІС-код його точки (точок) комерційного обліку, величину приєднаної потужності об`єкта споживача та перелік комерційних вузлів обліку (за їх наявності).
У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.
Пп.6 п.1 гл.2 розділу ХІ Кодексу ГРМ: до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування не облікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належать використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу.
Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ).
Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2021 року у справі №591/4825/20 (провадження №61-11470св21).
Відповідно до пункту 9 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС «припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадку розірвання цього договору або внесення змін до заяви-приєднання, що є додатком до договору розподілу природного газу, та вилучення об`єкта споживача...».
Згідно п. 8.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з цим Договором та чинним законодавством України.
За нормами статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, у розумінні вимог статті 322 ЦК України саме на власника покладається відповідальність щодо утримання майна, незалежно від його місцезнаходження, та відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із утриманням майна.
Ураховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що фактом приєднання споживача до умов договору (акцептуванням) є, зокрема, наявність підключення об`єкта споживача до газорозподільної системи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що договір розподілу природного газу за адресою АДРЕСА_2 не укладався та ОСОБА_1 не було вчинено жодних дій на його укладення, не заслуговують на увагу.
Щодо доводів відповідача про те, що вона не користується газопостачанням, а показники лічильника залишаються не змінними колегія суддів відхиляє, оскільки відсутність фактичного споживання газу (нульові показники лічильника) не звільняє споживача від плати за розподіл, оскільки Оператор ГРМ цілодобово підтримує в газомережі необхідний тиск, забезпечуючи можливість споживання газу в будь-який момент.
Колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна та на її ім`я відкрито особовий рахунок, тому відповідності ст.322 ЦК України зобов`язана утримувати це майно. 
Місцевий суд правильно вказав на те, що матеріали справи не містять доказів звернення до АТ «Полтавагаз» із заявою про розірвання договору або механічне від`єднання (пломбування) об`єкта від системи.
Отже, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про те, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» правомірно нарахувало заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу споживачу ОСОБА_1 .
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів не вбачає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м.Полтава від 23 січня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 08 травня 2026 року.

Головуючий суддя         Т.В. Одринська

Судді           О.О. Панченко

В.П. Пікуль