ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/169/26      Головуючий суддя І інстанції Латка І. П.
Провадження № 33/818/1155/26     Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
захисника – Сковира Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Ісмаілова Р.Г на постанову судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 04 березня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 665 гривень 60 копійок.
Постановою встановлено, що 25 грудня 2025 року о 13:44 год. за адресою: м. Харків, м-н. Конституції, 11/13, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (зокрема, звужені зіниці, що не реагують на світло, тремтіння пальців рук, неприродна блідість). Від проходження медичного огляду у медичному закладі з метою встановлення наркотичного сп`яніння відмовилася, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись з судовим рішенням захисник ОСОБА_2 на постанову суду першої інстанції було подано апеляційну скаргу.
Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини які мають значення для правильного розгляду справи. Зокрема, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не надавала чіткої відмови від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки поведінка ОСОБА_1 під час проведення процесуальних дій змінювалась та, на думку сторони захисту, свідчила про готовність особи, яка притягається до адміністративного правопорушення пройти огляд на стан сп`яніння. Разом з тим, сторона захисту вважає, що працівники поліції порушили процедуру проведення огляду водія, надавши ОСОБА_1 направлення на проведення огляду та не супроводили її до закладу охорони здоров`я, у зв`язку з чим лікарем-наркологом особі, яка притягається до адміністративної відповідальності було відмовлено у проведенні медичного огляду. Разом з тим, сторона захисту вважає такими що не відповідають дійсності відомості щодо часу оформлення направлення на огляд водія, а також суперечливими висновки суду першої інстанції з цього приводу, що, на думку апелянта, є підставою для скасування оскаржуваної постанови. Крім того, захисник вважає, що працівники поліції порушили права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки роз`яснили ОСОБА_1 права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП після складання протоколу про адміністративне правопорушення. На думку сторони захисту, суд першої інстанції також не врахував того, що у зв`язку із відмовою лікаря-нарколога від проведення огляду ОСОБА_1 пройшла огляд в закладі охорони здоров`я та мала негативний результат. Разом з тим, суд першої інстанції, на думку апелянта не врахував наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності стану крайньої необхідності, пов`язаної із перебуванням у транспортному засобі малолітньої дитини ОСОБА_1 , що на думку сторони захисту свідчить про відсутність у діях водія складу адміністративного правопорушення. Крім того, суд першої інстанції, на думку апелянта, не врахував, що відомості відеозапису не містять відомостей щодо ознак наркотичного сп`яніння, які працівники поліції встановили, зазначивши їх суто у письмових доказах, долучених до матеріалів цієї справи.
У зв`язку з викладеним захисник просив суд апеляційної інстанції постанову суду першої інстанції скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В судовому засіданні під час апеляційного розгляду сторона захисту, а саме: захисник Сковира Л.Ю. та Нечепурненко В.Е. підтримали подану апеляційну скаргу. В обгрунтування своїх пояснень, надавали аналогічні, зазначеним в апеляційній скарзі, доводи.
Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга захисника Ісмаілова Р.Г. не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5, а саме: на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відмовився.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджуються наявними у справі відомостями, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 550267 від 25.12.2025 року, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 25.12.2025 року о 13:44 год. за адресою: м. Харків, м-н. Конституції, 11/13, водій транспортним засобом Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (зокрема, звужені зіниці, що не реагують на світло, тремтіння пальців рук, неприродна блідість). Від проходження медичного огляду у медичному закладі з метою встановлення наркотичного сп`яніння відмовилася, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1).
В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №550267 від 25.12.2025 року, в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено «не відмовляюсь проходити обстеження у лікаря», що свідчить про дотримання працівниками поліції вимог ст. 268 КУпАП (а.с.1);
Відповідно до відомостей довідки Інспектора ВАП УПП в Харківській області ДПП К. Галкіної, згідно яких ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 (а.с.3), а тому не виконання правил дорожнього руху особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в частині дотримання обов`язків водія є свідомими та умисними діями ОСОБА_1 .
Відомостями направлення на огляд особи з метою виявлення стану сп`яніння встановлено, що огляд ОСОБА_1 не проводився у зв`язку із відмовою водія (а.с.4).
З відомостей рапорту працівника поліції О. Саніної вбачається, що 25.12.2025 приблизно о 13 год 40 хв за адресою: м. Харків, майдан Конституції 11, було зупинено транспортний засіб Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Під час проведення процесуальних дій у водія було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме : звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість. Від проведення медичного огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовилась.
Відомостями відеозапису фіксації обставин правопорушення, доданго до протоколу встановлено, що трансортний засіб Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 рухався на «обмеженій ділянці» дороги загального користування біля місця з припаркованими автомобілями та був зупинений працівниками поліції шляхоп увімкнення проблискових маячків. Після зупинки зазначеного транспортного засобу за порушення правил дорожнього руху працівниками поліції була складена постанова. Під час проведення зазначених процесуальних дій працівниками поліції було встановлено особу водія ОСОБА_1 , а також виявлено у неї ознаки наркотичного сп`яніння у зв`язку з чим запропоновано пройти медичний огляд в закладі охорони здоров`я. Від виконання цієї законної вимоги поліцейського особа, яка притягається до адміністративної відповідальності відмовилась, про що повідомила працівників поліції, зазначивши про відсутність часу для проведення огляду в закладі охорони здоров`я (файл export-c8elr 0 хв 35 с – 1 хв – 30 с). Під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 висловила бажання щодо проведення стосовно неї огляду наркотичного сп`яніння, однак працівником поліції особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захиснику, який спілкувався із поліцейським засобами телефонного зв`язку було повідомлено про фіксацію відмови ОСОБА_1 від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції та ст. 268 КУпАП.
При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та її захисник не скористалися процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП). Також стороною захисту не надано відомостей про те, що останній звертався до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб – працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою. Матеріали справи не містять відповідних відомостей, що обумовлюють не винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.
Натомість, саме відмова від проходження огляду водія є процесуально визначальним фактом у цій справі, адже адміністративна відповідальність, встановлена ч.1 ст. 130 КУпАП, що настає в цьому випадку, саме за відмову водія у проходженні огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що знайшло своє підтвердження у неспростованих відомостях протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього доказах та інших відомостях, наявних у матеріалах справи.
Разом з цим суд апеляційної інстанції вважає належним зазначити, що приписи статей 130 та 266 КУпАП в їх невід`ємному взаємозв`язку встановлюють відповідальність за відмову від проходження огляду яка настає у випадку відмови водія від будь-якого, визначеного законом порядку, та запропонованого (в разі наявності підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням проведення його порядку. Відомостей про порушення проведення порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння матеріали справи не містять. Не надані таких відомостей і суду апеляційної інстанції.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків або зафіксованому технічними пристроями відеозапису, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Приписами абз. 4 п. 27 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду в їх релевантному зв`язку із вимогами ч.1 ст. 130 КУпАП в редакції, чинній на момент скоєння правопорушення, встановлено, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.
Правопорушення вважається закінченим з моменту відмови водія транспортного засобу від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. А тому, у працівників поліції виникають законні підстави для складання матеріалів про адміністративну відповідальність з моменту фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому законом незалежно від причин надання водієм такої відмови.
За таких обставин, враховуючи зміст пункту 2.5 Правил дорожнього руху, необхідно вважати, що водій, стосовно якого є підозри про перебування його у стані сп`яніння, саме зобов`язаний пройти огляд у встановленому законом порядку. Вказаний обов`язок водія спрямований на безпеку руху, тому факт відмови від проходження такого огляду законодавство кваліфікує як окреме правопорушення з правовими наслідками, як для перебування його у стані сп`яніння. Таке належить вважати цілком виправданим та логічним, оскільки в протилежному випадку, водії, відмовляючись від такого огляду, мали б можливість приховувати свій стан, і як наслідок – уникати юридичної відповідальності.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, (наприклад «Функе проти Франції», «Драган Петрович проти Сербії» (Dragan Petroviж v. Serbia) від 14.04.2020 (скарга № 75229/10), S та Марпер проти Сполученого Королівства) не можливо здійснювати по відношенню до особи будь - якого примусу з метою надання цією особою біологічних зразків, оскільки це в розумінні положень пункту 1 статті 8 Конвенції порушує право особи на повагу до її приватного життя.
З відомостей відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 відмовилась від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я у зв`язку із відсутністю часу на його проведення, про що повідомила працівників поліції (файл export-c8elr 0 хв 35 с – 1 хв – 30 с).
За таких обставин, наявність неспростованих відомостей протоколу та долучених до нього доказів, зокрема і відеозапису, поза розумним сумнівом, дають підстави встановити, що ОСОБА_1 порушила вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, відмовившись від виконання законної вимоги поліцейського щодо проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я шляхом не надання конкретної відповіді на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Доводи сторони захисту про те, що від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 не відмовлялася, а її відмова від проведення такого огляду була сприйнята працівниками поліції передчасно, оскільки особа, яка притягається до адміністративної відповідальності до вручення їй протоколу про адміністративне правопорушення погодилась пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння є суб`єктивними та безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Пунктом 1 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 09.11.2015 року, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 встановлено, що ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду.
Згідно вимог п. 12 розділу 2 Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Вимогами п. 1 розділу 3 Інструкції перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду на стан сп`яніння водіїв, затверджується Міністерством охорони здоров`я України, Міністерством охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, начальниками структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.
Відповідно до ч.4 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.
Таким чином за змістом вказаних вимог водій у разі встановлення у нього ознак наркотичного сп`яніння зобов`язаний пройти огляд на стан такого сп`яніння виключно в закладі охорони здоров`я перелік яких затверджується відповідно до норм чинного законодавства.
Правопорушення за ст. 130 КУпАП у разі відмови водія від проведення огляду вважається закінченим з моменту відмови водія транспортного засобу від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
З відомостей відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 відмовилась від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я у зв`язку із відсутністю часу на його проведення, про що повідомила працівників поліції (файл export-c8elr 0 хв 35 с – 1 хв – 30 с).
Тобто, Той факт, що ОСОБА_1 відмовилась від проведення огляду, об`єктивно надавало працівникам поліції підстав скласти стосовно неї протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку із порушенням водієм вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху. Зміна бажання ОСОБА_1 пройти огляд після надання нею відмови не надає підстав скасувати зазначені процесуальні дії, що чітко зафіксовано відеозаписі, долученому до протоколу працівниками поліції.
За таких обставин дії ОСОБА_1 об`єктивно свідчать про її відмову від проведення огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому Законом, а також розцінюються, як спосіб уникнути відповідальності за вчинене правопорушення. При цьому дії працівників поліції, зокрема і щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 належить вважати правильними та законними.
Стосовно доводів апеляційної скарги про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності дій в стані крайньої необхідності суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Відповідно до постанови Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.12.2018 року в справі № 686/5225/17 у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.
Однією з найважливіших умов правомірності стану крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
Відомостями доданого до протоколу відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 свідомо відмовилась від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я у зв`язку із відсутністю часу на проведення такого огляду. Про наявність у неї в транспортному засобі дитини зазначала працівникам поліції значно згодом і після спілкування із захисником засобами телефонного зв`язку. Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що стан здоров`я сам по собі не створює стан крайньої необхідності. Такий стан, створюється лише, якщо стан здоров`я є таким, що потребує невідкладного втручання фахівців медичної галузі. Натомість, матеріали цієї справи не містять відомостей, що подальшої госпіталізації чи хоча б виклику невідкладної медичної допомоги на місце події для дитини, яка начебто перебувала у автомобілі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та мала розлади здоров`я.
За таких обставин доводи апелянта в цій частині є безпідставними та розцінюються, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .
За цих же обставин, доводи апеляційної скарги про неможливість залишити дитину в транспортному засобі, суд апеляційної інстанції вважає неспроможними, оскільки працівники поліції у своїй діяльності застосовують заходи поліцейського піклування, передбачені ст. 41 Закону України «Про Національну поліцію», які, на переконання суду апеляційної інстанції не є вичерпними. Відомостей щодо надання клопотання ОСОБА_1 стосовно застосування заходів поліцейського піклування матеріали цієї справи не містять. Разом з тим, на думку суду апеляційної інстанції, не виключена була можливість супроводу працівниками поліції ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я з метою проведення її огляду разом із дитиною, оскільки згідно відомостей рапорту екіпаж патрульної поліції, який провадив процесуальні дії стосовно ОСОБА_1 складався з двох осіб, а місць у автомобілі патрульної поліції вочевидь, як мінімум чотири. Натомість особа, яка притягається до адміністративної відповідальності у цій справі взагалі відмовилась проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння у зв`язку із браком часом, що вочевидь позбавляло процесуальної необхідності працівникам поліції взагалі доставляти ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я для проведення її огляду на стан сп`яніння. Разом з цим, відмова водія зобов`язувала працівників поліції скласти протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 саме за відмову від проведення огляду на стан сп`яніння, що спростовує апеляційні доводи в цій частині.
Доводи апеляційної скарги, щодо надання направлення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності з метою її самостійного проведення огляду не спростовує вини ОСОБА_1 у правопорушенні, яке ставиться їй у провину у цій справі, адже саме відмова від проходження огляду водія є процесуально визначальним фактом у цій справі, оскільки адміністративна відповідальність, встановлена ч.1 ст. 130 КУпАП, що настає в цьому випадку, саме за відмову водія у проходженні огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що знайшло своє підтвердження у неспростованих відомостях протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього доказах та інших відомостях, наявних у матеріалах справи.
З аналогічних підстав, доводи апеляційної скарги, щодо наявності негативного медичного висновку щодо стану сп`яніння ОСОБА_1 є також неспроможними, зокрема і з тих підстав, що його наявність не охоплюється подією правопорушення, зафіксованого в оспорюваному протоколі.
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо відсутності ознак у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ознак сп`яніння суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Приписи ст. 266 КУпАП не містять вимог щодо об`єктивного виявлення ознак стану сп`яніння, а тому під час здійснення своїх повноважень стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України №1452/735 від 09 листопада 2015 року(далі Інструкція)
Відповідно до п.4 Розділу І Інструкції вбачається, що ознаками наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Зазначеними нормами закону встановлено, що поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції України, керуючись вищенаведеним переліком ознак наркотичного сп`яніння, самостійно визначає наявність чи відсутність підстав у особи для проходження огляду на стан сп`яніння та повідомляє водія про їх наявність. Приписи Інструкції не зобов`язують поліцейського проводити перевірку наявності тих чи інших, встановлених ним ознак сп`яніння чи з`ясовувати причини їх наявності.
Тобто, виявлення працівником поліції у водія ознак наркотичного чи алкогольного сп`яніння є його повноваженнями, що знайшло своє законне відображення у процесуальному закріпленні працівником поліції своїх висновків щодо наявності ознак наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення та відповідає вимогам ст. 252 КУпАП відповідно до яких орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, а також приписами ст. 266 КУпАП та Інструкції.
Крім того, матеріали справи не містять відомостей, що дають підстави вважати дії працівників поліції незаконними. А від так, доводи сторони захисту в цій частині слід вважати безпідставними.
Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП є безпідставними та спростовуються відомостями цієї справи.
Оцінюючи відомості цих доказів у справі у їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмови особи, що притягається до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. 
Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Ісмаілова Р.Г. – залишити без задоволення.
Постанову судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 06 березня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя         С.К. Шабельніков