ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/710/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Присяжнюка О.О. 
при секретарі судового засідання Божко Є.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) 	
до 	Приватної фірми "Променерго" (62472, Харківська обл., Харківський р-н, м. Мерефа, пров. Довженка Олександра, 187-Г) 	
про 	визнання пунктів договору недійсними та стягнення коштів 	
за участю представників:
позивача - Богдан Ю.В. (в порядку самопредставництва),
відповідача - Сидоренко Ю.В. (ордер серія ВІ № 1137195 від 22.09.2023)

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватної фірми "Променерго", в якій просить суд:
1) Визнати недійсним пункт 3.1 договору №14 від 06.05.2022 у частині включення ПДВ до договірної ціни.
2) Визнати недійсним пункт 3.1 договору №24 від 24.05.2022 у частині включення ПДВ до договірної ціни.
3) Визнати недійсним пункт 3.1 договору №106 від 13.09.2022 у частині включення ПДВ до договірної ціни.
4) Стягнути з Відповідача на користь Позивача 24 775,90 грн безпідставно набутого ПДВ.
5) Стягнути 3% річних у сумі 2 739.69 грн та інфляційні втрати у сумі 9 792.87 грн (станом на 04.03.2026), а також 3% річних та інфляційні втрати за період після подання позову – по день фактичного виконання рішення суду (ст. 625 ЦК України).
6) Стягнути з Відповідача судові витрати, у тому числі судовий збір.
Позивач обґрунтовує позов з посиланням на порушення ст. 203, 215, 217 ЦК України, п. “г” підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 ПК України при укладенні Договорів №14 від 06.05.2022, №24 від 24.05.2022, №106 від 13.09.2022.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.03.2026 позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 (вх.№ 710/26) залишено без руху. Встановлено Військовій частині НОМЕР_1 строк на усунення недоліків позовної заяви - 10 (десять) днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Встановлено Військовій частині НОМЕР_1 спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом: зазначення відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету позивача та відповідача; уточнення ціни позову, сум, заявлених до стягнення, та надання обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються; зазначення відомостей про наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; надання доказів сплати судового збору у розмірі 10 649,60 грн.
10.03.2026 від представника позивача через систему "Електронний суд" надійшла заява про усунення недоліків (вх.№ 5723/26).
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/710/26. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Почато підготовче провадження і призначено підготовче засідання 01 квітня 2026 року об 11:30.
18.03.2026 від представника Приватної фірми "Променерго" через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ 6533/26), в якому відповідач просить закрити провадження в даній справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України або відмовити Військовій частини НОМЕР_1 у задоволенні позову у повному обсязі, виходячи з наступного. 
По-перше, договори виконані в повному обсязі, їх дія закінчилася 01.12.2022, тому зобов`язання є припиненими. 
По-друге, ані Податковий кодекс України, ані Постанова № 178 не містять визначення терміну «забезпечення транспорту», або переліку відповідних товарів чи кодів товарів згідно УКТ ЗЕД, тому підприємство не могло самостійно застосувати нульову ставку. 
По-третє, Постанова КМУ №178 у редакції від 02.03.2022 стосувалася виключно суб`єктів виконання мобілізаційних завдань, та разом з тим, положення Постанови № 178 не можуть застосовуватись до договорів на постачання товарів, які починаючи з 24.02.2022 укладаються не в рамках мобілізаційних завдань. Аналізуючи договори №14 від 06.05.2022 року, №24 від 24.05.2022 року, №106 від 13.09.2022 року, що укладені між позивачем та відповідачем, відповідач робить висновок, що вони не є договорами, які укладено на виконання мобілізаційних завдань (замовлень), а отже на них не розповсюджуються вимоги Постанови № 178 в редакції, чинній на момент укладання та виконання цих договорів. Враховуючи відсутність підстав для визнання договору недійсним, відсутні також підстави для стягнення оплачених сум ПДВ, а також 3% річних та інфляційних втрат.
По-четверте, позивачем вже подавався позов до цього ж відповідача із такою самою позовною вимогою – стягнення 24 775, 90 грн, які є на думку позивача безпідставно набутою сумою ПДВ по договорам №14 від 06.05.2022 року, №24 від 24.05.2022 року, №106 від 13.09.2022 року. У позові було відмовлено повністю (справа № 922/3647/25, рішення Господарського суду Харківської області від 30.12.2025 року).
У підготовчому засіданні 01.04.2026 постановлено ухвалу, яку внесено до протоколу підготовчого засідання, про відкладення підготовчого засідання на 28.04.2026 на 11:30.
В порядку ст. 120-121 Господарського процесуального кодексу України сторони повідомлені про наступне підготовче засідання ухвалами від 01.04.2026.
02.04.2026 від Військової частини НОМЕР_1 через систему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив (вх.№ 7832/26).
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.04.2026 відповідь на відзив (вх.№ 7832/26 від 02.04.2026) залишено без розгляду.
У підготовчому засіданні 28.04.2026 постановлено ухвалу, яку внесено до протоколу підготовчого засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 05.05.2026 на 12:30.
В порядку ст. 120-121 Господарського процесуального кодексу України сторони повідомлені про наступне судове засідання ухвалами від 28.04.2026.
У судовому засіданні 05.05.2026 постановлено ухвалу, яку внесено до протоколу судового засідання, про перерву в судовому засіданні до 26.05.2026 до 11:30. 
В порядку ст. 120-121 Господарського процесуального кодексу України сторони повідомлені про наступне судове засідання ухвалами від 05.05.2026.
У судовому засіданні 26.05.2026 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.
Присутній у судовому засіданні 26.05.2026 представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
В ході розгляду справи Господарським судом Харківської області, відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах строків, встановлених ГПК України.
Судом в повному обсязі досліджено письмові докази у справі відповідно до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.
У судовому засіданні 26.05.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 231 ГПК України, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Пункт 3 частини 1 статті 231 ГПК України передбачає закриття провадження за наявності обставин, що є підставою для відмови у відкритті провадження відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.
Судом встановлено, що рішення у справі №922/3647/25 від 30.12.2025 ухвалено за позовом з тим самим позивачем, тим самим відповідачем та предметом спору - стягнення безпідставно отриманих коштів у вигляді податку на додану вартість за договорами про закупівлю товарів №14 від 06.05.2022, №24 від 24.05.2022, №106 від 13.09.2022 на загальну суму 24775,90 грн. Проте предмет і підстави позову у справі №922/710/26 є відмінними від справи №922/3647/25.
Так, у справі №922/3647/25 позов подавався виключно на підставі статті 1212 ЦК України без вимоги про визнання пунктів договорів недійсними. Саме через відсутність цієї вимоги відмовлено в задоволенні позову. 
У справі, що розглядається, позов містить самостійні немайнові вимоги - визнання недійсними пунктів 3.1 трьох договорів у частині включення ПДВ, похідну майнову вимогу - стягнення ПДВ як безпідставно набутого на підставі ст. 1212 ЦК України, а також вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Тобто предмет позову розширено за рахунок вимог про визнання недійсними пунктів договорів, а підстави позову доповнено посиланням на статті 203, 215, 217 ЦК України.
З огляду на викладене, тотожність позовів у справах №922/3647/25 та №922/710/26 відсутня. Відтак, підстав для закриття провадження у даній справі відповідно до пункту 3 частини 1 статті 231 ГПК України судом не встановлено, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача, викладеного у відзиві на позовну заяву, про закриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, між Військовою частиною НОМЕР_1 в особі командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , що діяв на підставі наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 18 вересня 2021 року №391 (далі - Замовник, Позивач) та Приватною фірмою «ПРОМЕНЕРГО» (далі - Постачальник, Відповідач) в особі директора АФОНІНА Валентина Миколайовича, що діє на підставі Статуту, укладено Договір №14 від 06 травня 2022 року (далі - Договір №14), відповідно до п. 1.1 якого Виконавець зобов`язався у строк протягом 30 календарних днів з моменту укладення цього Договору поставити покупцеві товар за КЕКВ 2260 «Видатки та заходи спеціального призначення», код видатків 050/7, ДК021:2015:35420000-4 Частини транспортних засобів військового призначення у кількості, асортименті, належному якісному стані та за цінами, зазначеними у Специфікації (Додаток № 1) на суму 50 000,00 грн з ПДВ, а Замовник - прийняти такі товари. 
Відповідно до п. 3.1. Договору №14 загальна сума цього договору становить 50 000,00 грн з ПДВ.
Згідно з п. 4.1, 4.2 Договору №14 розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником після підписання видаткової накладної. Розрахунки за продукцію здійснюються протягом 20-ти банківських днів шляхом оплати Замовником поставленої та належним чином прийнятої продукції, за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Замовника, з моменту отримання Замовником документів, підтверджуючих надання послуг: видаткової накладної. 
Сторонами підписано Специфікацію №1 до Договору №14, яка є його невід`ємною частиною, відповідно до якої Продавець зобов`язався передати у власність Покупцеві ремонтний комплект під головку УТД-20 (ГТВ під одну головку) - 10 компл., кільце ущільнююче газового стику 20-01-52, товщина 2,50 мм - 44 шт., прокладка 20-01-71-5 - 4 шт., прокладка під масляний фільтр 20-13-17-2 - 1 шт. загальною вартістю 50 000,00 грн, ПДВ 20% - 8 333,33 грн. 
Вказаний у Специфікації №1 товар поставлено 09.05.2022 за видатковою накладною №11, підписаною сторонами та скріпленою печатками. 
Оплата за поставлений за Договором №14 товар здійснена позивачем у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 1855 від 12.05.2022 на суму 50 000,00 грн, ПДВ - 8 333,33 грн. 
В подальшому 24.05.2022 між Військовою частиною НОМЕР_1 в особі командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , що діяв на підставі наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 18 вересня 2021 року №391 (далі - Замовник, Позивач) та Приватною фірмою «ПРОМЕНЕРГО» (далі - Постачальник, Відповідач) в особі директора АФОНІНА Валентина Миколайовича, що діє на підставі Статуту, укладено Договір №24 (далі - Договір №24), відповідно до п. 1.1 якого Виконавець зобов`язався у строк протягом 30 календарних днів з моменту укладення цього Договору поставити покупцеві товар за КЕКВ 2210, код видатків 100/7, ДК021:2015:35420000-4 Частини транспортних засобів військового призначення у кількості, асортименті, належному якісному стані та за цінами, зазначеними у Специфікації (Додаток № 1) на суму 48671,22 грн з ПДВ, а Замовник - прийняти такі товари. 
Відповідно до п. 3.1. Договору №24 загальна сума цього договору становить 48671,22 грн з ПДВ.
Згідно з п. 4.1, 4.2 Договору №24 розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником після підписання видаткової накладної. Розрахунки за продукцію здійснюються протягом 20-ти банківських днів шляхом оплати Замовником поставленої та належним чином прийнятої продукції, за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Замовника, з моменту отримання Замовником документів, підтверджуючих надання послуг: видаткової накладної. 
Сторонами підписано Специфікацію №1 до Договору №24, яка є його невід`ємною частиною, відповідно до якої Продавець зобов`язався передати у власність Покупцеві ремонтний комплект під головку УТД-20 (ГТВ під одну головку) - 2 компл., кільце ущільнююче газового стику 20-01-52, товщина 2.50 мм - 20 шт., комплект прокладок під одну головку блоку циліндрів (В-59) - 3 шт. загальною вартістю 48671,22 грн, ПДВ 20% - 8 111,87 грн. 
Вказаний у Специфікації №1 товар поставлено 24.05.2022 за видатковою накладною №24, підписаною сторонами та скріпленою печатками. 
Оплата за поставлений за Договором №24 товар здійснена позивачем у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 2284 від 24.05.2022 на суму 48671,22 грн, ПДВ - 8 111,87 грн.
Крім того, 13.09.2022 між Військовою частиною НОМЕР_1 в особі командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , що діяв на підставі наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 18 вересня 2021 року №391 (далі - Замовник, Позивач) та Приватною фірмою «ПРОМЕНЕРГО» (далі - Постачальник, Відповідач) в особі директора АФОНІНА Валентина Миколайовича, що діє на підставі Статуту, укладено Договір №106 (далі - Договір №106), відповідно до п. 1.1 якого Виконавець зобов`язався у строк протягом 30 календарних днів з моменту укладення цього Договору поставити покупцеві товар за КЕКВ 2210, код видатків 100/7, ДК021:2015:35420000-4 Частини транспортних засобів військового призначення у кількості, асортименті, належному якісному стані та за цінами, зазначеними у Специфікації (Додаток № 1) на суму 49984,20 грн з ПДВ, а Замовник - прийняти такі товари. 
Відповідно до п. 3.1. Договору №106 загальна сума цього договору становить 49984,20 грн з ПДВ.
Згідно з п. 4.1, 4.2 Договору №106 розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником після підписання видаткової накладної. Розрахунки за продукцію здійснюються протягом 20-ти банківських днів шляхом оплати Замовником поставленої та належним чином прийнятої продукції, за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Замовника, з моменту отримання Замовником документів, підтверджуючих надання послуг: видаткової накладної. 
Сторонами підписано Специфікацію №1 до Договору №106, яка є його невід`ємною частиною, відповідно до якої Продавець зобов`язався передати у власність Покупцеві елемент фільтруючий паливний сб.329-05-01 - 42 шт. загальною вартістю 49984,20 грн, ПДВ 20% - 8 330,70 грн. 
Вказаний у Специфікації №1 товар поставлено 13.09.2022 за видатковою накладною №106, підписаною сторонами та скріпленою печатками. 
Оплата за поставлений за Договором №106 товар здійснена позивачем у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 4171 від 13.09.2022 на суму 49984,20 грн, ПДВ - 8 330,70 грн.
Позивач зазначає, що поставлений відповідачем товар (ремонтний комплект під головку УТД 20(ГТВ під одну головку) — 10 компл., кільце ущільнююче газового стику 20-01-52 товщина 2,50мм — 44 шт., Прокладка 20-01-71-5 — 4 шт., прокладка під масляний фільтр 20-13-17-2 — 1 шт., ремонтний комплект під головку УТД-20 (ГТ8 під одну головку) — 2 компл., кільце ущільнююче газового стику 20-01-52 товщина 2.50 мм — 20 шт., комплект прокладок під одну головку блоку циліндрів (В59) - 3 шт., елемент фільтруючий паливний сб.329-05-01 - 42 шт.) вважається товаром для забезпечення наземного військового транспорту Збройних Сил України, для потреби забезпечення оборони України та захисту безпеки населення, такі товари обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2022 року №178 “Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану”.
Як стверджує позивач, пункт 3.1. Договору №14 від 06.05.2022, пункт 3.1 Договору №24 від 24.05.2022, пункт 3.1 Договору №106 від 13.09.2022 в частині включення суми ПДВ до ціни договору суперечать підпункту “г” підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 розділу V Податкового кодексу України, у зв`язку з чим позивач просить визнати їх недійсними та повернути сплачені суми ПДВ в загальному розмірі 24 775,90 грн як безпідставно набуті на підставі ст. 1212 ЦК України.
Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у сумі 2 739,69 грн, інфляційні втрати у сумі 9 792,87 грн. Також позивач просить зазначити в рішенні про нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період після подання позову по день фактичного виконання рішення суду.
29.05.2023 позивач направив відповідачу претензію № 5156 з вимогою добровільно повернути 24 775,90 грн безпідставно набутого ПДВ та повідомити про повернення до 01.07.2023. 
Листом від 23.06.2023 № 2306 відповідач у задоволенні претензії відмовив, зазначивши, що правові підстави та правовий механізм для повернення ПДВ відсутні.
Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог та заперечень проти них, суд виходить з наступного.
Відповідно до частин 1-5 ст. 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтею 205 ЦК України визначені вимоги до форми правочину, способів волевиявлення. Згідно з частинами 1, 2 цієї статті ЦК, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частиною 3 вказаної норми, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).
У ст. 180 Господарського кодексу України (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) деталізовано істотні умови господарського договору.
Так, за приписами ч. 1, 3 цієї статті зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Податок на додану вартість, визначений в п.п.14.1.178 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, є непрямим податком, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу. Об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 цього Кодексу (п. «а» п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України).
За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Податкового кодексу України останній регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з пп. «г» п.п.195.1.2 ст.195 розділу V Податкового кодексу України за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про оборону України» у разі збройної агресії проти України органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії.
Таким чином, маючи на меті спростити порядок та сприяти оперативному матеріальному забезпеченню військових формувань, 02.03.2022 було прийнято постанову №178.
Відповідно до п.1, 2 вищевказаної постанови до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022.
У постанові №178 зазначено, що її прийняття обумовлене виконанням мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні».
При цьому слід звернути увагу, що постанова №178 містить посилання на підпункт «г» п.п.195.1.2 п.195.1 ст.195 Податкового кодексу України, яким передбачено, що за нульовою ставкою оподатковуються операції для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.
Так, між Військовою частиною НОМЕР_1 в особі командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , що діяв на підставі наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 18 вересня 2021 року №391, та Приватною фірмою «ПРОМЕНЕРГО» в особі директора АФОНІНА Валентина Миколайовича, що діє на підставі Статуту, укладено Договір №14 від 06 травня 2022 року, відповідно до п. 1.1 якого Виконавець зобов`язався у строк протягом 30 календарних днів з моменту укладення цього Договору поставити покупцеві товар за КЕКВ 2260 «Видатки та заходи спеціального призначення», код видатків 050/7, ДК021:2015:35420000-4 Частини транспортних засобів військового призначення у кількості, асортименті, належному якісному стані та за цінами, зазначеними у Специфікації (Додаток № 1) на суму 50 000,00 грн з ПДВ, а Замовник - прийняти такі товари. 
Сторонами підписано Специфікацію №1 до Договору №14, яка є його невід`ємною частиною, відповідно до якої Продавець зобов`язався передати у власність Покупцеві ремонтний комплект під головку УТД-20 (ГТВ під одну головку) - 10 компл., кільце ущільнююче газового стику 20-01-52, товщина 2,50 мм - 44 шт., прокладка 20-01-71-5 - 4 шт., прокладка під масляний фільтр 20-13-17-2 - 1 шт. загальною вартістю 50 000,00 грн, ПДВ 20% - 8 333,33 грн. Вказаний у Специфікації №1 товар поставлено 09.05.2022 за видатковою накладною №11, підписаною сторонами та скріпленою печатками. 
В подальшому 24.05.2022 між Військовою частиною НОМЕР_1 в особі командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , що діяв на підставі наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 18 вересня 2021 року №391, та Приватною фірмою «ПРОМЕНЕРГО» в особі директора АФОНІНА Валентина Миколайовича, що діє на підставі Статуту, укладено Договір №24, відповідно до п. 1.1 якого Виконавець зобов`язався у строк протягом 30 календарних днів з моменту укладення цього Договору поставити покупцеві товар за КЕКВ 2210, код видатків 100/7, ДК021:2015:35420000-4 Частини транспортних засобів військового призначення у кількості, асортименті, належному якісному стані та за цінами, зазначеними у Специфікації (Додаток № 1) на суму 48671,22 грн з ПДВ, а Замовник - прийняти такі товари. 
Сторонами підписано Специфікацію №1 до Договору №24, яка є його невід`ємною частиною, відповідно до якої Продавець зобов`язався передати у власність Покупцеві ремонтний комплект під головку УТД-20 (ГТВ під одну головку) - 2 компл., кільце ущільнююче газового стику 20-01-52, товщина 2.50 мм - 20 шт., комплект прокладок під одну головку блоку циліндрів (В-59) - 3 шт. загальною вартістю 48671,22 грн, ПДВ 20% - 8 111,87 грн. Вказаний у Специфікації №1 товар поставлено 24.05.2022 за видатковою накладною №24, підписаною сторонами та скріпленою печатками. 
Крім того, 13.09.2022 між Військовою частиною НОМЕР_1 в особі командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , що діяв на підставі наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 18 вересня 2021 року №391, та Приватною фірмою «ПРОМЕНЕРГО» в особі директора АФОНІНА Валентина Миколайовича, що діє на підставі Статуту, укладено Договір №106, відповідно до п. 1.1 якого Виконавець зобов`язався у строк протягом 30 календарних днів з моменту укладення цього Договору поставити покупцеві товар за КЕКВ 2210, код видатків 100/7, ДК021:2015:35420000-4 Частини транспортних засобів військового призначення у кількості, асортименті, належному якісному стані та за цінами, зазначеними у Специфікації (Додаток № 1) на суму 49984,20 грн з ПДВ, а Замовник - прийняти такі товари. 
Сторонами підписано Специфікацію №1 до Договору №106, яка є його невід`ємною частиною, відповідно до якої Продавець зобов`язався передати у власність Покупцеві елемент фільтруючий паливний сб.329-05-01 - 42 шт. загальною вартістю 49984,20 грн, ПДВ 20% - 8 330,70 грн. Вказаний у Специфікації №1 товар поставлено 13.09.2022 за видатковою накладною №106, підписаною сторонами та скріпленою печатками. 
Пунктами 5.3 усіх вищевказаних договорів закріплено, що вантажоотримувачем товару є Військова частина НОМЕР_1 . 
Функції, склад Збройних Сил України, правові засади їх організації, діяльності, дислокації, керівництва та управління ними визначає Закон України "Про Збройні Сили України".
Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про збройні сили України» в структурі Збройних Сил України містяться, зокрема, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видатків та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.
Фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Фінансування Сил спеціальних операцій Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, які виділяються Міністерству оборони України окремим рядком на утримання Сил спеціальних операцій Збройних Сил України, а також інших джерел, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 15 Закон України «Про збройні сили України»).
Тобто, з огляду на функції та обов`язки, покладені на військові частини (військова частина була визначена отримувачами товарів за спірними договорами), всі заходи останніх спрямовані виключно на захист, оборону та недоторканість територіальних кордонів України, що не потребує документального підтвердження, оскільки слідує з аналізу фактичних подій на території України та норм законодавства.
Тобто закупівлі товарів для забезпечення транспорту військових частин в період військового стану можливі лише безпосередньо для виконання потреб та функцій, спрямованих на забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, що прямо передбачено постановою №178.
Водночас зі змісту постанови №178 слідує, що операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту, зокрема, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються ПДВ за нульовою ставкою незалежно від того, чи здійснюються такі операції за договорами, укладеними на виконання мобілізаційних завдань (замовлень), чи на виконання інших господарських договорів.
Варто зауважити також, що постанова №178 не містить обмежень чи критеріїв щодо видів транспорту, для якого здійснюється постачання товарів для заправки (дозаправки).
Зважаючи на те, що постановою №178 установлюється «інший випадок, передбачений законодавством» щодо застосування нульової ставки податку на додану вартість (а саме - потреба забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави), який згадується в пп. «г» пп.195.1.2 п.195.1 ст.195 Податкового кодексу України, є підстави вважати, що прийняттям цієї постанови Уряд України прагнув урегулювати суспільні відносини щодо застосування нульової ставки такого податку в період воєнного стану в зв`язку із потребою забезпечити оборону держави, захист безпеки її населення та інтересів.
Зміст мобілізаційної підготовки становить, зокрема, доведення основних показників мобілізаційного плану, укладання договорів (контрактів) на виконання підприємствами, установами і організаціями мобілізаційних завдань (замовлень), поставку матеріально-технічних ресурсів, виконання робіт та надання послуг в особливий період (ч. 3 ст. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
За ч. 4 ст. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зміст мобілізації становить: переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду; переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.
Тобто укладення договорів (контрактів) на виконання мобілізаційних завдань (замовлень) не є змістом мобілізації, а належить до комплексу заходів із мобілізаційної підготовки.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено поняття «мобілізаційна підготовка», якою є комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.
Таким чином, мобілізаційна підготовка як комплекс відповідних заходів (у тому числі й укладення договорів (контрактів) на виконання мобілізаційних завдань (замовлень), що є змістом указаної підготовки) здійснюється в мирний час із метою підготовки державного апарату та економіки до мобілізації та виконання відповідних функцій в особливий період. А тому укладення та виконання договорів на виконання мобілізаційних завдань (замовлень) у період воєнного стану унеможливлено вказаними нормами Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
З огляду на викладене, суд зазначає, що приписи пп."г" пп.195.1.2 п.195.1 ст.195 розділу V Податкового кодексу України та приписи постанови №178 поширюються в тому числі і на категорії товарів, що поставлялися за договорами, а також на суб`єктів, які були отримувачами товару.
Нульова ставка податку на додану вартість застосовується як до операцій з постачання пального (товар для заправки), так і за операціями з придбання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту (наприклад, але не виключно, інші паливно-мастильні матеріали, запасні частини для ремонту автомобільної техніки, комплектуючі, автомобільні шини, охолоджуючі рідини, паливний, повітряний та масляні фільтри, свічки запалювання, акумуляторні батареї для автомобілів, номерні знаки на колісні транспортні засоби, фарба автомобільна, інструменти та додаткове обладнання, визначені відповідними нормативними та технічними документами тощо), за умови, що такі операції з постачання здійснюються категоріями суб`єктів, які визначені постановою №178.
Так, згідно із видатковими накладними, за спірними договорами поставлялися ремонтний комплект під головку УТД 20(ГТВ під одну головку) — 10 компл., кільце ущільнююче газового стику 20-01-52 товщина 2,50мм — 44 шт., Прокладка 20-01-71-5 — 4 шт., прокладка під масляний фільтр 20-13-17-2 — 1 шт., ремонтний комплект під головку УТД-20 (ГТ8 під одну головку) — 2 компл., кільце ущільнююче газового стику 20-01-52 товщина 2.50 мм — 20 шт., комплект прокладок під одну головку блоку циліндрів (В59) - 3 шт., елемент фільтруючий паливний сб.329-05-01 - 42 шт., що за висновком суду підпадає під дію постанови №178, оскільки використовується для забезпечення військових частин.
Відповідач посилається на відсутність нормативного переліку товарів чи кодів УКТ ЗЕД та на аналогію зі справою № 910/12764/20 (постанова ОП КГС ВС від 03.12.2021). Суд відхиляє цей аргумент з таких підстав.

По-перше, справа №910/12764/20 стосувалася постанови КМУ № 224, яка мала принципово іншу структуру регулювання: для застосування пільги вимагалося подання декларації про відповідність одному з технічних регламентів. Постанова №178 не містить аналогічних процедурних умов, вона прямо зазначає категорії установ та мету. Застосування аналогії між постановою № 178 та постановою № 224 є некоректним, оскільки ці акти мають різний предмет регулювання та різну правову природу.
По-друге, відсутність переліку кодів УКТ ЗЕД у постанові № 178 не означає невизначеності самого режиму нульової ставки. Суд зазначає, що коди видатків у договорах (КЕКВ 2210 та 2260, ДК021:2015:35420000-4 Частини транспортних засобів військового призначення) прямо свідчать про військово-технічне призначення товарів. Жодних доказів того, що зазначені товари могли використовуватися для інших цілей, відповідачем до суду не надано.
Таким чином, оскільки не лише постановою №178 визначено нульову ставку ПДВ для операцій із заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту, але й це передбачено пп."г" пп.195.1.2 п.195.1 ст.195 Податкового кодексу України, суд дійшов висновку про те, що включення до ціни договору ПДВ, ураховуючи, що замовником та отримувачвем товару за договорами виступає військова частина, суперечить постанові №178, яка прийнята відповідно до пп. «г» пп.195.1.2 п.195.1 ст.195 розділу V Податкового кодексу України, що є підставою для визнання недійсними пункту 3.1 Договору №14 від 06.05.2022, пункту 3.1 Договору №24 від 24.05.2022, пункту 3.1 Договору №106 від 13.09.2022 у частині включення ПДВ до договірної ціни.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.
Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Разом з цим у застосуванні наведених положень статей Цивільного кодексу України слід враховувати, що умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.2018 у справі №910/22319/16.
Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до приписів ст. 217 ЦК України законодавець не встановлює недійсності правочину через недійсність окремої його частини, але лише за умови, якщо є підстави вважати, що правочин міг би бути вчинений без включення до нього цієї недійсної частини.
Зокрема, у випадку, що розглядається, можна припустити наявність договору і без включення до них умов щодо податку на додану вартість.
Хоча податок на додану вартість й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20 та від 03.12.2021 у справі №910/12764/20.
Таким чином, оскільки пунктом 3.1 Договору №14 від 06.05.2022, пунктом 3.1 Договору №24 від 24.05.2022, пунктом 3.1 Договору №106 від 13.09.2022 до ціни договорів всупереч вимогам Податкового кодексу України та постанови №178 було включено суму податку на додану вартість, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними положень договорів в частині включення до ціни правочину зазначеного податку.
Згідно із правовим висновком Верховного Суду, що викладений у п.37 постанови від 01.06.2021 у справі № 916/2478/20, якщо сторона зобов`язання набула кошти (суму податку на додану вартість) за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, що виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок їх перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, то такі кошти набуто на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.
За положеннями ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Отже, зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна виникає відповідно до ст. 1212 ЦК України за умови набуття або збереження особою майна за рахунок іншої особи, а також відсутності достатньої правової підстави для такого набуття (збереження), зокрема у разі, коли відповідні підстави згодом відпали.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Положення глави 83 ЦК України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.
Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами ст.11 ЦК України.
Зокрема, набуття відповідачем як однією зі сторін зобов`язання коштів за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а є підставою для застосування положень ст.1212 Цивільного кодексу України.
Схожа за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.02.2022 у справі №916/707/21.
Оскільки матеріалами справи підтверджено сплату позивачем на користь відповідача за спірними договорами 24 775,90 грн безпідставно набутого ПДВ, суд вбачає наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача безпідставно перерахованих коштів, що відповідає приписам статті 1212 ЦК України.
У зв`язку з простроченням грошового зобов`язання з повернення суми ПДВ позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних у сумі 2 739,69 грн, інфляційних втрат у сумі 9 792,87 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18.
Отже, передбачений ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22, виснувала, що зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми ст.1212 Цивільного кодексу України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно.
Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Норма вказаної статті регулює відносини, коли у боржника існує обов`язок, але строк його виконання не встановлений, тоді такий обов`язок боржник має виконати у семиденний строк від дня пред`явлення кредитором йому вимоги. Ця норма зазвичай застосовується у договірних відносинах, коли сторони в договорі встановлюють певний обов`язок, але не визначають строк його виконання. У такому випадку кредитор, направляючи вимогу боржнику, повідомляє про готовність прийняти виконання від боржника.
Проте у ст. 1212 ЦК України врегульовані недоговірні відносини, коли особа набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). З моменту безпідставного набуття такого майна або з моменту, коли підстава його набуття відпала, утримання особою такого майна є неправомірним. Тому зобов`язання з повернення потерпілому такого майна особа повинна виконати відразу після його безпідставного набуття або відпадіння підстави набуття цього майна.
З урахуванням викладеного, обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача шляхом повернення безпідставно отриманих коштів виник у відповідача на наступний день після їх отримання.
Оскільки відповідачем безпідставно отримані грошові кошти не повернуто, наявні підстави для нарахування в силу ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних за період, починаючи з наступного дня після отримання цих грошових коштів.
Також суд зауважує, що Верховний Суд встановив усталену правову позицію щодо застосування пп. «г» пп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 ПК України та Постанови № 178 у системному зв`язку з нормами ст. 203, 215, 217, 625, 1212 ЦК України, висновки щодо їх застосування викладені касаційною інстанцією у постановах від 14.11.2023 у справі № 910/2416/23, від 07.08.2024 у справі № 916/2914/23, від 10.09.2024 у справі № 922/4055/23, від 17.09.2024 у справі № 915/1377/23, від 13.11.2024 у справі № 911/23/24, від 19.12.2024 у справі № 910/20125/23, від 11.02.2025 у справі № 910/14481/23, від 20.02.2025 у справі № 910/15474/23, від 27.03.2025 у справі № 914/2947/23, від 10.04.2025 у справі № 910/15473/23, від 06.05.2025 у справі № 910/15124/23.
Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що зазначені розрахунки є арифметично правильними, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню у заявленому розмірі.
Окремо позивачем заявлено вимогу про зазначення в рішенні про нарахування 3% річних та інфляційних втрат до моменту виконання рішення суду в частині основного боргу.
Частиною 10 ст. 238 ГПК встановлено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.
Правовий аналіз положень ст. 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.
За змістом ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до приписів ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Застосування ч. 10 ст. 238 ГПК України сприятиме найшвидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач позбавиться необхідності ще раз звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих процентів за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення.
До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.
Застосування частини десятої статті 238 ГПК України полягає у продовженні нарахування відсотків поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті позовних вимог. Вони застосовуються лише в тих випадках, коли суд, розглянувши спір по суті, ухвалив рішення про застосування відсотків.
Нарахування відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України ґрунтується на тих самих нормах матеріального права, які є підставою для задоволення позову судом за результатом розгляду справи та які зазначені в мотивувальній частині рішення.
За своєю природою відсотки, зазначені в частині десятій статті 238 ГПК України, є заходами відповідальності, що застосовані судом за порушення боржником виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені норми не визначають якоїсь іншої чи особливої правової природи відсотків, про нарахування яких суд може зазначити у рішенні про стягнення до моменту його виконання.
Стягнення процентів річних, правове регулювання яких визначено частиною другою статті 625 ЦК України, охоплюються положенням наведених норм. Підтвердженням цього висновку додатково свідчить сам зміст частини другої статті 625 ЦК України, в якій прямо зазначено, що проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.
Суд враховує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.
Нарахування на суму боргу 3% річних (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) відбувається незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Враховуючи наведене, положення частини десятої статті 238 ГПК України урегульовують можливість нарахування відсотків до моменту виконання рішення суду.
Висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 жовтня 2024 року у справі №911/952/22.
Подібні за змістом висновки щодо можливості нарахування відсотків до моменту виконання рішення суду та охоплення положеннями частини десятої статті 238 ГПК України передбачених частиною другою статті 625 ЦК України 3% річних викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість застосування у даному випадку механізму нарахування 3% річних відповідно до частини 10 статті 238 ГПК України, починаючи з періоду, не охопленого предметом позовних вимог, до моменту виконання рішення Господарського суду Харківської області в частині основного боргу.
Розрахунок 3% річних для органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання рішення, має здійснюватися за наступною формулою: Сума санкції = С x 0,03 x Д : 365 (де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення).
Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем боргу 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, за визначеною вище формулою.
Щодо вимоги про нарахування інфляційних втрат до моменту виконання рішення суд вказує, що ст. 238 Господарського процесуального кодексу України передбачає лише нарахування відсотків або пені, у зв`язку з чим суд відмовляє в цій частині позовних вимог.
Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).
Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Судовий збір, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 20, 42, 73, 74, 76-79, 80, 86, 123, 126, 129, 238-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати недійсним пункт 3.1 Договору №14 від 06.05.2022 у частині включення ПДВ до договірної ціни.
Визнати недійсним пункт 3.1 Договору №24 від 24.05.2022 у частині включення ПДВ до договірної ціни.
Визнати недійсним пункт 3.1 Договору №106 від 13.09.2022 у частині включення ПДВ до договірної ціни.
Стягнути з Приватної фірми "Променерго" (62472, Харківська обл., Харківський р-н, м. Мерефа, пров. Довженка Олександра, 187-Г, код ЄДРПОУ 30357156) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) 24 775,90 грн безпідставно набутого ПДВ, 3% річних у сумі 2 739,69 грн, інфляційні втрати у сумі 9 792,87 грн, а також судовий збір у сумі 13 312,00 грн.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, здійснювати нарахування 3% річних за період з 05.03.2026 до моменту виконання Приватною фірмою "Променерго" рішення суду в частині основного боргу за формулою: Сума санкції = С x 0,03 x Д : 365 (де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення).
Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати боргу 3% річних нараховуються на залишок заборгованості.

В частині вимог щодо нарахування інфляційних втрат за період з 05.03.2026 до моменту виконання рішення відповідачем - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).
Відповідач: Приватна фірма "Променерго" (62472, Харківська обл., Харківський р-н, м. Мерефа, пров. Довженка Олександра, 187-Г, код ЄДРПОУ 30357156).

Повне рішення складено "27" травня 2026 р. 

Суддя		О.О. Присяжнюк