ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/3812/25 пров. № А/857/39446/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сапсан ІФ" на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сапсан ІФ" про стягнення податкового боргу,

суддя у І інстанції Могила А.Б., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,
дата складення повного тексту рішення 01 вересня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2025 року Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (далі – ГУ ДПС) звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сапсан ІФ" (далі – ТОВ "Сапсан ІФ") у дохід бюджету податковий борг в сумі 2 108 311,47 грн.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 у справі №300/3812/25 позов ГУ ДПС було задоволено повністю. 
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що сума узгодженого податкового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість, адміністративних штрафів та санкцій, а також з штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, порушення норм регулювання обігу готівки та застосування реєстратора розрахункових операцій є податковим боргом відповідача, який ним не сплачено. 
Правомірність призначення і проведення перевірки може бути підставою саме позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Товариством податкові повідомлення-рішення не оскаржувалися, ані в адміністративному, ані в судовому порядку. Правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом позову, що розглядається. 
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржило ТОВ "Сапсан ІФ", яке просило таке скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову ГУ ДПС відмовити у повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини справи, не надав належної правової оцінки доводам товариства, неправильно застосовано норми матеріального права. 
При цьому скаржник наполягає на тому, що суд помилково виходив з презумпції законності податкових повідомлень-рішень (далі – ППР) контролюючого органу та позбавив платника податків права на судовий захист. 
Суд першої інстанції визнав грошові зобов`язання узгодженими, не перевіривши, чи минув строк на їх оскарження. 
ГУ ДПС не надано документів на підтвердження законності проведених перевірок. 
З копій наданих ГУ ДПС ППР видно, що вони не завірені печаткою, лише проставлений підпис уповноважених осіб. 
З наданих ГУ ДПС документів вбачається невідповідність даних, внесених в актах фактичної перевірки з даними, зазначеними в ППР. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ТОВ "Сапсан ІФ" перебуває на обліку, як платник податків, у ГУ ДПС.
ГУ ДПС була проведена камеральна перевірка ТОВ "Сапсан ІФ" щодо отримання порядку реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до таких накладних з податку на додану вартість в Єдиному реєстрі податкових накладних, за результатами якої 22.01.2025 складено акт №1585/09-19-04-04-15/40312525 та 13.02.2025 прийнято ППР №0051270404, яким до відповідача застосовано штраф у розмірі 341 114,83 грн. Вказане ППР надсилалося ТОВ "Сапсан ІФ" рекомендованою кореспонденцією, однак поштове відправлення повернулося із відміткою Укрпошти “за закінченням терміну зберігання”. Відповідно до приписів статті 129 ПК контролюючим органом також нарахована пеня в сумі 10265,84 грн. 
Окрім того, ГУ ДПС було проведено фактичну перевірку ТОВ "Сапсан ІФ" – АЗС №8 за адресою Івано-Франківська область, Тлумацький район, с. Гончарівка, вул. Центральна, 144 А, результати якої оформлено актом від 28.02.2025 №183/09-19-09-01/40312525. За наслідками проведеної перевірки контролюючим органом 19.03.2024 прийнято ППР №008809/0901, яким до відповідача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 32000 грн, а також ППР №008808/0901 про застосування до товариства штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 360 000. Вказані ППР надсилалися ТОВ "Сапсан ІФ" рекомендованою кореспонденцією, однак поштове відправлення повернулося із відміткою Укрпошти “за закінченням терміну зберігання”.
Окрім того, 17.03.2025 ГУ ДПС було винесено ППР №008506/0706, яким до ТОВ"Сапсан ІФ" застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1020 грн, яке також надсилалося відповідачу рекомендованою кореспонденцією, однак не було вручене, оскільки поштове відправлення повернулося контролюючому органу із відміткою Укрпошти “за закінчення терміну зберігання”. 
Попри те, ГУ ДПС було проведено фактичну перевірку ТОВ "Сапсан ІФ" за адресою Івано-Франківська область, Івано-Франківський район, с. Угринів, вул. Галицька, 293, результати якої оформлено актом від 28.02.2025 №184/09-19-09-01/40312525. 
За наслідками проведеної перевірки ГУ ДПС 19.03.2025 винесено ППР №008812/0901, яким до відповідача застосовано штраф в розмірі 1 000 000 грн. Вказане ППР надсилалося товариству рекомендованою кореспонденцією, однак поштове відправлення повернулося контролюючому органу з відміткою Укрпошти “за закінчення терміну зберігання”. 
Окрім цього, 17.03.2025 ГУ ДПС було винесено ППР №008523/0706, яким до товариства застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 499,80 грн. Вказане ППР також надсилалося відповідачу рекомендованою кореспонденцією, однак поштове відправлення повернулося контролюючому органу із відміткою Укрпошти “за закінчення терміну зберігання”. 
На виконання вимог абзацу 1 пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України (далі – ПК) контролюючим органом відповідачу надіслана податкова вимога форми "Ю" від 23.05.2024 № 0006503-1302-0919, яка також не була отримана та повернулася відправнику із відміткою Укрпошти “за закінченням терміну зберігання”.
За відсутності доказів про сплату визначених зазначеними рішеннями контролюючого органу грошових зобов`язань в загальній сумі 2 108 311,47 грн ГУ ДПС звернулося до адміністративного суду з позовом, що розглядається. 
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки наявності у відповідача податкового боргу, що не погашений у добровільному порядку, що викликало необхідність звернення контролюючого органу із позовом, що розглядається. 
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами ПК.
Як передбачено підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Згідно із підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом;
У відповідності до пункту 15.1 статті 15 ПК платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
За правилами пункту 15.2 статті 15 ПК кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.
Приписами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. 
Згідно із пунктом 35.1 статті 35 ПК сплата податків та зборів здійснюється в грошовій формі у національній валюті України, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи. 
Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (пункт 36.1 статті 36 ПК).
Відповідно до пункту 36.4 статті 36 ПК виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.
Приписами пункту 36.5 статті 36 ПК передбачено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
За приписами пункту 38.1 статті 38 ПК виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. 
Як зазначено у пункті 54.1 статті 54 ПК, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків (пункт 56.11 статті 56 ПК). 
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно із пунктом 59.4 статті 59 ПК податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
За приписами пункту 59.5 статті 59 ПК у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Як передбачено пунктом 95.1 статті 95 ПК, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
У відповідності до 95.3 статті 95 ПК стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. 
Таким чином, у справах про стягнення податкового боргу предметом доказування мають бути обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення боргу у судовому порядку, встановлення факту його сплати у добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту тощо.
Відповідачем не наведено доказів про оскарження у судовому порядку податкових повідомлень-рішень, якими контролюючий орган обґрунтовує наявність у підприємства податкового боргу, що свідчить про узгодженість таких грошових зобов`язань.
Оцінюючи доводи апелянта щодо неузгодженості сум грошового зобов`язання, про стягнення яких контролюючий орган подав позов, з огляду на незакінчення строків на їх оскарження суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Питання листування платників податків та контролюючих органів регламентовано приписами статті 42 ПК. 
Відповідно до пункту 42.1 статті 42 ПК податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті. 
За правилами пункту 42.2 статті 42 ПК документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
У відповідності до приписів пункту 42.4 статті 42 ПК платники податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Для осіб, які є фінансовими агентами, листування з контролюючим органом в електронній формі є обов`язковим у випадках, визначених цим Кодексом.
Листування контролюючих органів з платниками податків, зазначеними в абзаці першому цього пункту, які подали заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, а також з фінансовими агентами у випадках, визначених цим Кодексом, здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" шляхом надіслання документа в електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет.
Документ, надісланий контролюючим органом в електронний кабінет, вважається врученим платнику податків або фінансовому агенту, якщо він сформований з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та є доступним в електронному кабінеті.
Датою вручення платнику податків або фінансовому агенту документа є дата, зазначена у квитанції про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично та свідчить про дату та час доставки документа платнику податків/фінансовому агенту. У разі якщо доставка документа відбулася після 18 години, датою вручення документа платнику податків/фінансовому агенту вважається наступний робочий день. Якщо доставка відбулася у вихідний чи святковий день, датою вручення документа платнику податків/фінансовому агенту вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.
У разі неотримання контролюючим органом квитанції про доставку документа в електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня його надіслання такий документ у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з електронного кабінету надсилається за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків/фінансового агента рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручається платнику податків/фінансовому агенту (його представнику).
При цьому строк доставки документа в електронний кабінет, визначений абзацом п`ятим цього пункту, не зараховується до строку надіслання документів, визначеного цим Кодексом.
Платник податків (крім фінансового агента у частині листування з контролюючим органом з питань, визначених статтею 393 цього Кодексу) один раз протягом року може надіслати до контролюючого органу через електронний кабінет заяву про відмову отримувати документи через електронний кабінет. Датою завершення листування платника податків через електронний кабінет є дата, зазначена у квитанції про доставку контролюючому органу заяви про відмову отримувати документи через електронний кабінет.
Водночас апеляційний суд наголошує, що матеріали справи не містять доказів про те, що позивач виявляв намір проводити листування з контролюючим органом в електронній формі.
Відповідно до пункту 42.3 статті 42 ПК якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
При цьому за приписами пункту 42.5 статті 42 ПК у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Згідно із пунктом 79.2 статті 79 ПК документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Як свідчать матеріали справи та не заперечується самим позивачем, його податковою адресою є Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. В.Симоненка, 33-Б, кв.(офіс) 40 і він не повідомляв контролюючий орган про її зміну.
При цьому апеляційний суд наголошує на тому, що за усталеною практикою Верховного Суду обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень, а необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього (постанови Верховного Суду від 10.05.2022 у справі № 804/2455/18, від 11.02.2021 у справі №802/549/16-а, від 23.05.2022 у справі № 810/3116/18). 
Попри те, апеляційний суд вважає за необхідне врахувати висновок Верховного Суду, що викладений у постанові від 10.02.2023 у справі № 160/5278/19, відповідно до якого добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатися на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Водночас суд першої інстанції слушно зауважив про те, що факт повернення поштового відправлення з позначкою «за закінченням терміну зберігання», яким контролюючим органом було направлено платнику податків відповідні документи на його податкову адресу рекомендованим поштовим відправленням свідчить про те, що платник податків вважається таким, що належним чином повідомлений про такі документи (постанова Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 520/8681/18).
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до усталеної позиції Верховного Суду, висловленої, зокрема, у постановах від 12.02.2020 у справі №826/17798/18 та від 23.09.2021 у справі №640/8096/19, контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, платник податків має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки. 
У постанові від 16.07.2025 у справі № 500/2276/24 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що в адміністративному судочинстві можна виділити такі строки оскарження рішень / дій / бездіяльності суб`єкта владних повноважень: 
1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку – строк звернення до суду становить 6 місяців (частина друга статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України); 
3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1 місяць (пункт 56.19 статті 56 ПК).
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до матеріалів справи відповідач на виконання наведених приписів податкового законодавства надсилав позивачу документи, що стосувалися нарахованих грошових зобов`язань за наслідками перевірок, на податкову адресу ТОВ "Сапсан ІФ". Оскільки вказані документи були повернуті відповідачу за закінченням терміну зберігання, то з урахуванням приписів пункту 42.5 статті 42 ПК такі вважаються врученими, а відповідні грошові зобов`язання – узгодженими.
Матеріали справи не містять доказів оскарження ТОВ "Сапсан ІФ" ППР, на підставі яких було визначено суду боргу, ні в адміністративному, ні в судовому порядку, а також погашення таких зобов`язань у позасудовому порядку. 
Водночас апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що з урахуванням приписів частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України та предмету судового розгляду у справі, що розглядається, питання правомірності нарахування контролюючим органом грошових зобов`язань відповідача не охоплюється предметом позову у справі, що свідчить про відсутність процесуальних повноважень у суду в межах розгляду цієї справи здійснювати їх правовий аналіз. Правомірність призначення і проведення перевірки може бути підставою саме позову платника податків про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. 
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сапсан ІФ" залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року у справі № 300/3812/25 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар