ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року

м. Київ

справа № 2-2616/11
провадження № 61-12062св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:
заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс»,
боржник - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» на постанову Київського апеляційного суду від 27 серпня 2025 року у складі колегії суддів: Голуб С. А., Слюсар Т. А., Таргоній Д. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви 
У червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (далі - ТОВ «Росвен Інвест Україна») звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.
Заява мотивована тим, що 12 травня 2014 року Святошинським районним судом міста Києва ухвалено рішення у справі № 2-2616/11, яким стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») заборгованість за кредитним договором від 18 вересня 2008 року № 444/П/РП/2008-840 у розмірі 351 560,72 дол. США та 367 594,89 грн, а також судові витрати у розмірі 3 774,00 грн.
На підставі виданого на виконання зазначеного судового рішення виконавчого листа щодо стягнення заборгованості із ОСОБА_1 у Святошинському районному відділі державної виконавчої служби у м. Києві відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, яке перебуває на стадії примусового виконання згідно з інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень.
19 травня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» і ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір про відступлення прав вимоги № GL2N217047ПВ193, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором від 18 вересня 2008 року № 444/П/РП/2008-840 перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна».
У зв`язку з цим, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, а саме заявник став новим кредитором у правовідносинах з боржником та отримав право грошової вимоги до неї, у тому числі право на отримання всіх платежів, передбачених кредитним договором та відповідним рішенням суду.
З урахуванням викладеного вище, заявник просив суд замінити сторону вибулого стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, а саме ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Росвен Інвест Україна».
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 11 травня 2021 року заяву ТОВ «Росвен Інвест Україна» задоволено.

Замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «Росвен Інвест Україна» у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-2616/11, виданого у справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником доведено набуття ним права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договоромвід 18 вересня 2008 року № 444/П/РП/2008-840, а тому наявні підстави для заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, яке було відкрито щодо боржника 20 вересня 2019 року.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 27 серпня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 11 травня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ «Росвен Інвест Україна», яке на підставі рішення єдиного учасника цього товариства № 1 від 25 березня 2024 року змінило назву (найменування) Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (далі - ТОВ «Свеа Фінанс») про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено.
Стягнуто з ТОВ «Свеа Фінанс» на користь ОСОБА_1  605,60 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції керувався тим, що вирішуючи питання заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, районний суд не урахував, що зі спливом строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та відсутності підстав для його поновлення, відсутні підстави для процесуального правонаступництва, оскільки правонаступник у матеріальних правовідносинах (новий кредитор) не набув тих прав, які втратив попередній кредитор у зв`язку зі спливом строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Матеріали справи не містять достовірних доказів про відкрите виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_1 , яке здійснюється на підставі виданого 21 грудня 2015 року у справі № 2-2616/11 виконавчого листа а також того, що строки пред`явлення виконавчого листа переривалися чи поновлювалися у встановленому законом порядку.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
У вересні 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ТОВ «Свеа Фінанс» на постанову Київського апеляційного суду від 27 серпня 2025 року, в якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову скасувати та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції. 
На думку заявника суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що строк пред`явлення виконавчого листа від 21 грудня 2015 року № 2-2616/11 пропущено, ігноруючи факт відкритого провадження.

Крім того, апеляційний суд безпідставно поновив ОСОБА_1 присічний строк на апеляційне оскарження ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 11 травня 2021 року.

У листопаді 2025 року до Верховного Суду надійшли письмові пояснення на касаційну скаргу від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , в яких просить відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити в силі оскаржувану постанову.

Рух справи у суді касаційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 25 вересня 2025 року касаційна скарга ТОВ «Свеа Фінанс» передана на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.
Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «Свеа Фінанс» (з підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України), витребувано з суду першої інстанції матеріали справи № 2-2616/11 та встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
У грудні 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи № 2-2616/11.
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 12 травня 2014 року Святошинським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення у справі № 2-2616/11, яким стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 18 вересня 2008 року № 444/П/РП/2008-840 у розмірі 351 560,72 дол. США та 367 594,89 грн, а також судові витрати у розмірі 3 774,00 грн (т. 1, а. с. 228-230).

Відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчого провадження Святошинським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві 20 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, в якому боржником значиться ОСОБА_1 , а стягувачем - ПАТ «КБ «Надра» (т. 2, а. с. 173).

19 травня 2020 року ПАТ «КБ «Надра» і ТОВ «Росвен Інвест Україна» уклали договір про відступлення прав вимоги № GL2N217047ПВ193, відповідно до умов якого банк відступає новому кредитору належні йому права вимоги у тому числі до позичальників, зазначених у додатку № 1 до цього договору (т.2, а. с. 166, 167).

Згідно з наданим до суду витягом з реєстру передачі прав вимоги до договору про відступлення прав вимоги новий кредитор набув право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від 18 вересня 2008 року № 444/П/РП/2008-840 (т. 2, а. с. 165).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України, частиною першою якої встановлено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Тобто процесуальне правонаступництво передбачає перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи -правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Проте разом із тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом.

Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) та Верховний Суд, зокрема у постановах від 31 серпня 2022 року у справі № 2-190/12 (провадження № 61-1684св22), від 05 липня 2023 року у справі № 712/8159/15 (провадження № 61-14995св21).

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У пунктах 73-75 постанови Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 зазначено, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Але заміна учасника справи не обов`язково означає заміну сторони відкритого виконавчого провадження.

На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. 

Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону про виконавче провадження поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі.

У наведених вище постановах Великої Палати Верховного Суду акцентовано увагу на встановленні дійсної процесуальної мети правонаступництва.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції правильно вважав, що заміна сторони у виконавчому провадженні є можливою лише за наявності відкритого виконавчого провадження, а тому відсутність відкритого виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-2616/11, виданого 21 грудня 2015 року свідчить про відсутність підстав для задоволення заяви ТОВ «Свеа Фінанс» про заміну сторони у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Вищенаведене також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 2-191/11 (провадження № 61-6877св22), де касаційний суд вказував, що необхідною умовою для можливості заміни учасника виконавчого провадження є наявність відкритого виконавчого провадження.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 сформульовано висновок, що у випадку закінчення виконавчого провадження заявник, що звертається з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, повинен поставити перед судом питання щодо відновлення виконавчого провадження (оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження). За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва. Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва (пункти 128-130 постанови).

У справі, яка переглядається, апеляційним судом встановлено, що у жовтні 2016 року первісний стягувач ПАТ «КБ «Надра» звертався до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа № 2-2616/11 від 21 грудня 2015 року до виконання, посилаючись на те, що після виправлення описки у виконавчому документі банком було пред`явлено його до примусового виконання, проте головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О. В. 03 жовтня 2016 року винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв`язку із пропуском строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання (т. 2, а. с. 88-97).

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 29 березня 2017 року в задоволенні заяви ПАТ «КБ «Надра» про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання відмовлено (т. 2, а. с. 111-113).

У вересні 2017 року ПАТ «КБ «Надра» повторно звернулося до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа № 2-2616/11 від 21 грудня 2015 року до виконання, посилаючись на те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 04 червня 2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» виконавчою дирекцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 червня 2015 року № 113, яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», що зумовило пропуск стягувачем строку для пред`явлення виконавчого документа та його вчасного отримання (т. 2, а. с. 121-125).
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року в задоволенні цієї заяви ПАТ «КБ «Надра» також було відмовлено (т. 2, а. с. 155, 156).

При цьому вищевказані ухвали не оскаржувались первісним стягувачем в апеляційному порядку та є чинними.

Надавши оцінку наявним у матеріалах справи відомостям із Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 02 червня 2020 року (т. 2, а. с. 173), апеляційний суд відхилив цей доказ, оскільки в ньому відсутня будь-яка інформація щодо виконавчого документа, який перебуває на примусовому виконанні в органі ДВС у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, зокрема його дата, номер та/або найменування органу, який його видав, а також інші відомості, які б давали можливість ідентифікувати, що предметом вжиття заходів примусового виконання є саме рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 травня 2014 року у справі № 2-2616/11.

Встановивши відсутність належних доказів про наявність відкритого виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-2616/11, виданого 21 грудня 2015 року,доказів того, що строки пред`явлення виконавчого листа переривалися чи поновлювалися у встановленому законом порядку, апеляційний суд обґрунтовано вважав, що відсутні також підстави для задоволення заяви ТОВ «Свеа Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження.

Доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судом апеляційної інстанції фактами і обставинами, а також змістом правильно застосованих до спірних правовідносин норм матеріального закону.

Аргументи заявника про неврахування висновків Верховного Суду, наведених у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновки, зроблені апеляційним судом у цій справі, не суперечать висновкам Верховного Суду, наведеним заявником у касаційній скарзі. При цьому у справі, яка переглядається, і у наведених заявником постановах Верховного Суду різні фактичні обставини.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги ТОВ «Свеа Фвінанс» про те, що апеляційний суд безпідставно поновив ОСОБА_1 присічний строк на апеляційне оскарження ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 11 травня 2021 року не мотивував свій висновок належним чином, з урахуванням наступного.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження, апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції направив ОСОБА_1 копію ухвали від 05 квітня 2021 року про прийняття заяви про заміну сторони виконавчого провадження до розгляду та призначення судового засідання на адресу, яка була зазначена заявником у заяві про заміну сторони виконавчого провадження, а саме: АДРЕСА_1 (т. 2, а. с. 178, 180). Відповідне поштове відправлення 26 квітня 2021 року повернулося до суду першої інстанції з відміткою служби поштового зв`язку - «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 2, а. с. 182, 183).

11 травня 2021 року Святошинський районний суд міста Києва розглянув справу у відкритому судовому засіданні з повідомленням/викликом учасників справи.

Копію оскаржуваної ухвали суд першої інстанції направив ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 (т. 2, а. с. 187). Вказане поштове відправлення 08 січня 2021 року також повернулося до суду першої інстанції з відміткою служби поштового зв`язку - «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 2, а. с. 192, 193).

Водночас, ОСОБА_1 неодноразово повідомляла суд першої інстанції про те, що змінила зареєстроване місце проживання на адресу: АДРЕСА_2 , та зазначала вказану адресу у поданих процесуальних документах у справі (т. 1, а. с. 34).

Вказані обставини також підтверджуються отриманими судом відомостями з адресного бюро ГУ МВС України в м. Києві щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 48).

У зв`язку з чим, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 22 грудня 2010 року за клопотанням відповідачки справу було передано за підсудністю до Святошинського районного суду міста Києва (т. 1, а. с. 55, 56).

Відповідно до актуальної інформації з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , починаючи з 14 червня 2016 року по теперішній час.

За таких обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що наявні підстави вважати, що ОСОБА_1 не була повідомлена у встановленому законом порядку про розгляд справи за заявою ТОВ «Росвен Інвест Україна» про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки про розгляд справи в суді першої інстанції скаржниця повідомлена не була, участі в судовому засіданні не приймала, копію оскаржуваної ухвали не отримувала.

Відсутність у матеріалах справи доказів інформування судом першої інстанції про розгляд заяви про заміну сторони виконавчого провадження позбавила ОСОБА_1 права на участь у судовому процесі та на захист своїх інтересів під час розгляду справи в суді першої інстанції, що є порушенням принципу змагальності та рівності сторін у процесі.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційних скарг

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права і незгоді з ухваленими судовим рішенням в частині відмови у відкритті апеляційного провадження.

Оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає вимогам закону, і підстав для її скасування немає.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Верховний Суд, застосувавши правило частини третьої статті 401 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані рішення судів - без змін.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає. Витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 27 серпня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. Ю. Гулейков	
	  	
	Р. А. Лідовець	
	  	
	Д. Д. Луспеник