КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 760/26251/25 Головуючий у суді першої інстанції - Кицюк В.С.
Номер провадження № 22-ц/824/8007/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря - Марченко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 січня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Кицюк В.С., у місті Києві, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, відповідно до якого просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Хмільнику Хмільницького міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 42.
У позовній заяві зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 07 травня 2011 року. Від шлюбу народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін різні погляди на сімейне життя і ведення спільного господарства. Шлюбні відносини між ними припинено, проживають окремо.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 09 січня 2026 року позов ОСОБА_2 - задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , який зареєстрований 07 травня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмільнику Хмільницького міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №42 - розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року його клопотання про надання строку для примирення було задоволено частково, а сторонам надано строк для примирення до 27 листопада 2025 року. Водночас про прийняття зазначеної ухвали він фактично дізнався лише після отримання ухвали від 27 листопада 2025 року про поновлення провадження у справі.
Суд першої інстанції не врахував, що він та ОСОБА_2 проходять військову службу у лавах Збройних Сил України, що суттєво обмежує можливість особистого спілкування та вжиття заходів для примирення. За таких обставин наданий судом строк був явно недостатнім для реального примирення подружжя. Незважаючи на наведені обставини, суд формально підійшов до вирішення питання щодо примирення сторін та належним чином не розглянув його клопотання про продовження строку для примирення.
Крім того, оскаржуване рішення ухвалено без виклику сторін, що істотно обмежило його право на участь у розгляді справи, надання пояснень та реалізацію права на захист.
Зазначає, що він та позивач мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак при вирішенні спору районний суд не надав належної оцінки інтересам дітей, не з`ясував усіх обставин, що мають значення для збереження сім`ї, та не перевірив належним чином можливість примирення подружжя і збереження шлюбу.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
В судовому засіданні апеляційного суду позивачка у справі ОСОБА_2 заперечила щодо доводів викладених в апеляційній скарзі та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки сторони починаючи із серпня 2025 року не проживають разом, спільного господарства як подружжя не ведуть та не підтримують подружніх відносин, у зв`язку з агресивною поведінкою відповідача щодо неї. 
Відповідач на протязі вказаного періоду вчиняю щодо неї неправомірні дії : влаштовує незаконний відеонагляд, прослуховування її автомобіля, встановлює GPSтрекери для відслідковування і взагалі його поведінка щодо неї є агресивною, крім того вчиняє щодо неї неправомірні дії щодо пошкодження майна (пошкодив належний їй автомобіль), з приводу чого вона зверталася до поліції. 
Вказана поведінка відповідача не свідчить про його бажання зберегти їх сім`ю, а лише спрямована на її залякування та підпорядкування, що не є ознаками сімейних відносин. Тому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату час та місце повідомлений належним чином, тому суд у відповідності до норм ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянув вказану справу у його відсутність. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача у справі, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 07 травня 2011 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмільнику Хмільницького міськрайонного управління юстиції Вінницької області, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис №42.
Від шлюбу народились діти: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року провадження у вказаній справі було зупинено, а сторонам у справі був наданий строк для примирення до 27 листопада 2025 року (а.с.28) 
За наданий судом строк подружжя не примирилось. Матеріали справи та пояснення позивачки свідчать про те, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбних відносин, спільне господарство не ведуть і наміру поновити шлюбні відносини позивачка із відповідачем немає. При цьому позивачка посилалася на те, відносини між нею та відповідачем значно погіршилися внаслідок неправомірних дій відповідача через, що почуття поваги та кохання втрачені, вони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, а шлюб носить виключно формальний характер.
Відповідно до ст. 51 Конституції Українишлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України).
Частинами 3, 4 ст. 56 СК Українипередбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.
За змістом ч. 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судз`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Як встановлено судом першої інстанції стосунки та шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем припинені у серпні 2025 року, спільне господарство сторони не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують, крім того позивачка фактично проживає за іншою адресою, тому збереження шлюбу із відповідачем за відсутності волі позивачки буде суперечити її інтересам та порушувати її права.
Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст. 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст. 24, 56 СК України.
Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції надав незначний строк для примирення, як це передбачено законом для збереження їх родини колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 111 СК Українисуд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.
Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців (п.5 ч. 1 ст. 251 ЦПК України).
У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Передбачене ч. 1 ст. 111 СК Українивжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі зупинення провадження у справі та надання сторонам строку на примирення (п. 5 ч. 1 ст. 251 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.
Із наведеного вище вбачається, що надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.
Так, суд першої інстанції, постановляючи 14 жовтня 2025 року ухвалу про зупинення провадження у справі надав сторонам строк для примирення до 27 листопада 2025 року.
Однак у вказаний строк ніяких заходів для примирення не вживали, що також є свідченням того що сторони фактично втратили зв`язок як подружжя.
Аналізуючи взаємини сторін і небажання позивачки поновлювати сімейні відносини, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що доводи відповідача про можливість збереження шлюбу нічим не підкріплені. Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно постановив рішення про розірвання шлюбу сторін, так як протягом тривалого часу сторони спільно не проживають, свої шлюбні стосунки не відновили і такого бажання позивачка не висловила та не бажає.
А відтак перебування позивача в шлюбі з ОСОБА_1 порушує її права та впливає на її інтереси.
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції відповідач в апеляційній скарзі не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість його висновку щодо неможливості збереження шлюбу. 
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону. 
Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд ,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 січня 2026 року, залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 02 липня 2026 року. 

Головуючий суддя : М.А.Яворський
Судді: Т.Ц. Кашперська 
В.О.Фінагеєв