ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/3440/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРО-МОТОРС» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень, -
в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 04.02.2026 №UA209000/2026/000159/2, від 04.02.2026 №UA209000/2026/000160/2, від 04.02.2026 №UA209000/2026/000161/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 04.02.2026 №UA209180/2026/000281, від 04.02.2026 №UA209180/2026/000280, від 04.02.2026 №UA209180/2026/000278.
Посилається на те, що при митному оформленні товарів (легкових автомобілів з електричним двигуном марки Honda, модель E:NS1), які ввозились на територію України, позивач визначив їх митну вартість за основним методом – ціною договору (контракту), вказавши її у митних деклараціях, до яких підприємством було також додано документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України (далі – МК України). На думку позивача, митний орган безпідставно не визнав заявлену митну вартість та незаконно прийняв рішення про коригування митної вартості, застосувавши резервний метод (ст.64 МК України), скоригувавши митну вартість з рівня 14581,18 доларів США до 26000,00 доларів США за один автомобіль. Позивач не погоджується із зазначеними в рішеннях про коригування митної вартості доводами митного органу та стверджує, що подані підприємством до митного оформлення документи містять достатньо відомостей, що визначають та підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Звертає увагу, що в картках відмови №UA209180/2026/000281 та №UA209180/2026/000278 наявне невірне посилання на номер рішення про коригування митної вартості, на підставі якого ці картки видані. На підставі наведеного вважає, що оскаржувані рішення та картки відмови є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Просить позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що під час здійснення митного контролю за результатами опрацювання поданих позивачем документів встановлено наявність розбіжностей та відсутність належних відомостей в документах, що підтверджують всі складові митної вартості. Зокрема, у реквізитах зовнішньоекономічного договору відсутні відомості про особу, уповноважену на укладання та підписання договору від імені компанії продавця, що унеможливлює перевірку її здатності на укладення договору. За умовами поставки CIF (Інкотермс 2020) оплата товару мала бути здійснена до моменту розміщення товару на борту судна (23.11.2025), тоді як банківські платіжні документи №1592 від 09.12.2025, №1599 від 16.12.2025 та №1602 від 17.12.2025 складені після цієї дати, у зв`язку з чим неможливо встановити зв`язок наданих платіжних документів саме з оцінюваною партією товару. Платіжні інструкції №1592, №1599 та №1602 не містять обов`язкового реквізиту – підпису відповідальної особи платника або коду автентифікації, передбачених п.14 Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216. Декларантом не забезпечено подання декларації митної вартості як основного документа, визначеного п.1 ч.2 ст.53 МК України. У рахунку-фактурі на транспортні послуги №26/01/30/0/0231 від 12.01.2026 строк оплати визначено 26.01.2026, тоді як п.6.1 договору про перевезення передбачає 7-денний термін, що становить розбіжність в умовах оплати. Декларантом не надано залізничну накладну на відрізок шляху Гданськ (Польща) – Мостиська (Україна), яка є основним перевізним документом і документом, що підтверджує митну вартість відповідно до ч.2 ст.53 МК України. На вимогу митного органу декларантом не надано додаткових документів, які б усували виявлені сумніви. Тому відповідно до ст.57 МК України, після проведення консультацій з декларантом, митну вартість визначено за резервним методом (ст.64 МК України) на підставі митної декларації №25UA209180109188U3 від 24.12.2025, в якій вартість транспортного засобу зі схожими характеристиками визнана митним органом на рівні 26000,00 доларів США. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.
Позивачем подано відповідь на відзив, в якій представник позивача заперечує проти доводів відповідача. Вказує, що Львівською митницею у відзиві фактично продубльовано ті ж розбіжності, що зазначені у графі 33 оскаржуваних рішень. Зазначає, що відсутність у реквізитах контракту відомостей про особу, уповноважену на його укладення з боку продавця, не впливає на числові значення складових митної вартості, а сам контракт виконаний сторонами – товар поставлено, оплата проведена та зарахована іноземним банком, контракт у судовому порядку нечинним не визнавався. Платіжні інструкції №1592, №1599 та №1602 підписані електронним цифровим підписом підприємства, містять усі реквізити, встановлені Національним банком України, відомості про платника, бенефіціара, суму, реквізити контракту та інвойсу, що дозволяє ідентифікувати господарську операцію. Закон не пов`язує дотримання строків оплати з достовірністю числових значень митної вартості. До митного оформлення подано рахунок-фактуру №26/01/30/0/0231 від 12.01.2026 та банківський платіжний документ №SW16012630318 від 16.01.2026 на суму 13263,25 євро на підтвердження оплати транспортно-експедиційних послуг по міжнародному перевезенню 36 автомобілів, із яких 12 автомобілів є предметом цієї справи. До митного оформлення додатково надано залізничні накладні від 11.01.2026 №31526228, №31526272 та №31526239. Митним органом використано як джерело інформації митну декларацію №25UA209180109188U3 від 24.12.2025, в якій автомобілі оформлені з кращою комплектацією, тоді як відомості про комерційні умови поставки, фактурну вартість та інші характеристики у джерелі та оцінюваних товарах не співпадають. Просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою судді від 09.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою від 03.07.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРО-МОТОРС» (місцезнаходження: вул.Тахіатаська, буд.3, м.Харків, 61033; код ЄДРПОУ: 44570322) зареєстроване як юридична особа.
04.11.2025 року між ТОВ «ЕЛЕКТРО-МОТОРС», як покупцем, та компанією AOSIDE INTERNATIONGAL TRADING CO., LIMITED (WORKSHOP 60, 3/F, BLOCK A, EAST SUN INDUSTRIAL CENTRE NO. 16 SHING YIP STREET KL., HONG KONG, CHINA), як продавцем, укладено зовнішньоекономічний договір (контракт) №ASDQC-25-113 на поставку легкових автомобілів з електричним двигуном марки Honda, модель E:NS1, на умовах поставки CIF (Інкотермс 2020).
Продавцем виставлено загальний рахунок-фактуру №ASDQC-25-113 від 04.11.2025 року на суму 509400,00 доларів США за поставку 36 автомобілів за ціною 14150,00 доларів США за кожен автомобіль, які переміщувались в 9 контейнерах по 4 автомобілі в кожному.
Позивачем здійснено оплату товару на загальну суму 509400,00 доларів США трьома банківськими переказами, а саме: згідно з платіжною інструкцією в іноземній валюті №1592 від 09.12.2025 року – на суму 152820,00 доларів США; згідно з платіжною інструкцією в іноземній валюті №1599 від 16.12.2025 року – на суму 250000,00 доларів США; згідно з платіжною інструкцією в іноземній валюті №1602 від 17.12.2025 року – на суму 106580,00 доларів США.
Транспортування товару з Китаю до митного кордону України здійснювалось на підставі договору про співпрацю №16112023-1 від 16.11.2023 року, укладеного між ТОВ «ЕЛЕКТРО-МОТОРС» та Компанією «PCC Intermodal S.A.». Відповідно до коносаменту №COSU6435205080 від 23.11.2025 року та автотранспортних накладних CMR №CSLU6274608, №TRHU4723650 та №FCIU7031889 від 08.01.2026 року товар у 9 контейнерах транспортувався маршрутом з порту Гданськ (Польща) до Мостиськ (митний кордон України). За надані транспортно-експедиційні послуги виконавцем виставлено рахунок-фактуру №26/01/30/0/0231 від 12.01.2026 року на суму 13263,25 євро за міжнародне інтермодальне перевезення 36 автомобілів загальною вагою 60444 кг. Сплату вказаної суми позивач підтвердив банківським платіжним документом №SW16012630318 від 16.01.2026 року.
24.01.2026 року для митного оформлення в режимі імпорту товарів декларантом позивача подано до Львівської митниці три електронні митні декларації, а саме:
1) митну декларацію №26UA209180005129U1 на 4 автомобілі марки Honda, модель E:NS1, з номерами кузова (VIN): LVHRS1859R5202447, LVHRS1854R5202453, LVHRS1855R5202459, LVHRS1851R5202443, модельний рік виготовлення 2024, ємність батареї 68,8 кВт/г, виробник Dongfeng Honda Automobile, країна виробництва CN, з заявленою митною вартістю на рівні 14581,18 доларів США за кожний автомобіль за основним методом визначення митної вартості (за ціною договору);
2) митну декларацію №26UA209180005127U3 на 4 автомобілі марки Honda, модель E:NS1, з номерами кузова (VIN): LVHRS1854R5202436, LVHRS1853R5202430, LVHRS1856R5202454, LVHRS1855R5202431, модельний рік виготовлення 2024, ємність батареї 68,8 кВт/г, виробник Dongfeng Honda Automobile, країна виробництва CN, з заявленою митною вартістю на рівні 14581,18 доларів США за кожний автомобіль за основним методом визначення митної вартості (за ціною договору);
3) митну декларацію №26UA209180005126U4 на 4 автомобілі марки Honda, модель E:NS1, з номерами кузова (VIN): LVHRS1850R5202448, LVHRS1856R5202437, LVHRS185XR5202439, LVHRS1850R5202434, модельний рік виготовлення 2024, ємність батареї 68,8 кВт/г, виробник Dongfeng Honda Automobile, країна виробництва CN, з заявленою митною вартістю на рівні 14581,18 доларів США за кожний автомобіль за основним методом визначення митної вартості (за ціною договору).
Одночасно декларантом до митного контролю, разом з вказаними митними деклараціями, в якості підстави для застосування основного методу подано документи, серед яких: зовнішньоекономічний договір (контракт) №ASDQC-25-113 від 04.11.2025 року; рахунок-фактура №ASDQC-25-113 від 04.11.2025 року; коносамент (Bill of lading) №COSU6435205080 від 23.11.2025 року; автотранспортні накладні (CMR) №CSLU6274608, №TRHU4723650, №FCIU7031889 від 08.01.2026 року; платіжна інструкція в іноземній валюті №1602 від 17.12.2025 року; рахунок №26/01/30/0/0231 від 12.01.2026 року; договір про співпрацю №16112023-1 від 16.11.2023 року; сертифікат про походження товару 25C3502M5115/00371 від 18.12.2025 року; експортна митна декларація країни-відправлення №370820250000836708 від 23.11.2025 року; висновки експерта експертного транспортно-товарознавчого дослідження №0356/26, №0357/26, №0358/26, №0359/26 від 23.01.2026 року, №0352/26, №0353/26, №0354/26, №0355/26 від 23.01.2026 року, №0284/26, №0285/26, №0286/26, №0287/26 від 19.01.2026 року; фото товару.
Митний орган повідомив декларанта, що документи не містять достатньої інформації, необхідної для визначення числових значень складових митної вартості, та запропонував надати додаткові документи за визначеним переліком.
У свою чергу, декларант позивача додатково надав банківські платіжні документи №1592 від 09.12.2025 року та №1599 від 16.12.2025 року, банківський платіжний документ №SW16012630318 від 16.01.2026 року щодо оплати за транспортні послуги, а також просив визнати та погодити митну вартість на основі поданих документів.
04.02.2026 року Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000159/2 (за митною декларацією №26UA209180005129U1), №UA209000/2026/000160/2 (за митною декларацією №26UA209180005127U3) та №UA209000/2026/000161/2 (за митною декларацією №26UA209180005126U4), за якими митну вартість товарів скориговано до 26000,00 ДОЛАРІВ США за кожен автомобіль із застосуванням другорядного резервного методу (код « 6», ст.64 МК України).
У графі 33 кожного з цих рішень («Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості») вказано:
«Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 МКУ здійснено контроль наявності в поданих декларантом документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари. Під час здійснення митного контролю опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах За результатами опрацювання встановлено наступне:
- Поставка оцінюваної партії товарів здійснюється на підставі Договору купівлі-продажу №ACDQC-25-113 від 04.11.2025 (далі – Договір), укладеного між ТОВ «ЕЛЕКТРО-МОТОРС» та Компанією «AOSIDE INTERNATIONGAL TRADING GO., LIMITED». Слід відмітити, що у реквізитах Договору відсутні відомості про особу, уповноважену на укладання та підписання Договору від імені компанії продавця. Частиною 1 ст.6 ЗУ «Про зовнішньоекономічну діяльність» визначено, що суб`єкти, які є сторонами зовнішньоекономічного договору (контракту), мають бути здатними до укладення договору (контракту) відповідно до цього та інших законів України та/або закону місця укладення договору (контракту). Однак, перевірити здатність на укладення договору сторони продавця із наданих документів є неможливим.
- Пунктом 5 Договору передбачено, що продавець організує поставку товару протягом 30 робочих днів після отримання 100% вартості по контракту. Відповідно до умов поставки CIF (Інкотермс 2020), продавець має поставити товар розмістивши його на борту судна. Тобто датою поставки є дата розміщення товару на борту судна. Тобто оплата товару мала бути здійснена до моменту розміщення товару на борту судна. Згідно з поданим до митного оформлення коносаментом №COSU6435205080, товар був розміщений на борту судна 23.11.2025. Тоді як банківські платіжні документи: №1592 від 09.12.2025 на суму 152 820 дол. США, №1599 від 16.12.2025 на суму 250000 дол. США та №1602 від 17.12.2025 на суму 106580 дол. США, які мали б засвідчувати факт переказу коштів, складені після дати його поставки. Зважаючи на викладене, неможливо однозначно встановити зв`язок наданих платіжних документів саме з оцінюваною партією товару.
- Відповідно до п.14 Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216, платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах, оформлена ініціатором в електронній або паперовій формі, повинна містити, серед інших, такий обов`язковий реквізит як підпис відповідальної особи платника, яка відповідно до законодавства України має право розпоряджатися рахунком, або код автентифікації. На платіжних дорученнях №1592 від 09.12.2025, №1599 від 16.12.2025 та №1602 від 17.12.2025, поданих до митного оформлення, такий реквізит відсутній, що не дозволяє їх розглядати як належний документ для підтвердження митної вартості.
- Відповідно до пунктів 1 і 6 частини другої статті 53 Митного Кодексу документами, які підтверджують митну вартість, є: декларація митної вартості; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару. Частиною четвертою статті 52 Кодексу встановлено, що у випадках, визначених Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості. Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 52 МКУ декларація митної вартості подається у разі, якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни. Аналізом граф 42 і 45 ЕМД встановлено, що митна вартість оцінюваного товару визначена декларантом шляхом додавання ціни товару, зазначеної в Інвойсі від 04.11.2025 №ASDQC-25-113*, та витрат на транспортування, зазначених у рахунку-фактурі на надання транспортних послуг від 12.01.2026 №26/01/30/0/0231. Проте, декларантом не забезпечено подання декларації митної вартості як основного документа, визначеного пунктом 1 частини другої статті 53 Кодексу.
- До митного оформлення надано Договір про перевезення №16112023-1 від 16.11.2023, укладений між ТОВ «ЕЛЕКТРО-МОТОРС» та Компанією «PCC Intermodal S.A.». Пункт 6.1. вказує на те, що термін оплати за виконані послуги та оплати інших послуг, що випливають з виконаної послуги, становить 7 календарних днів з моменту виставлення рахунку-фактури. У той час у рахунку-фактурі на оплату транспортних послуг №26/01/30/0/0231, який виставлений 12.01.2026, зазначено, що оплата послуг буде здійснена 26.01.2026, що становить більше семи днів згідно з умовами Договору, а відтак, наявні розбіжності в умовах оплати.
- Згідно з даними, внесеними до баз даних митниці під час перетину кордону, оцінювана партія товару з порту Гданськ (Польща) до Мостиськ (Україна) була доставлена залізничним видом транспорту. Однак декларантом до митного оформлення не надано залізничну накладну, яка є основним перевізним документом на вказаному шляху та є документом, що підтверджує митну вартість відповідно до ч.2 ст.53 МКУ.
Таким чином, митницею виявлено розбіжності та відсутність належних відомостей в документах, що підтверджують всі складові митної вартості. Тому, враховуючи зазначені невідповідності, відповідно до ст.53 МК України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана, а саме: - рахунок-фактура (інвойс) або рахунок проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі продажу); - якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; - транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; - копію митної декларації країни відправлення; Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. На що декларантом не надано відомостей, які підтверджують заявлений рівень митної вартості.
Проведено консультації з декларантом згідно із ст.57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст.64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала МД №25UA209180109188U3 від 24.12.2025, де вартість транспортного засобу із схожими характеристиками (автомобіль марки HONDA, модель e:NS1, 2024 рік, тип двигуна: електричний) визнана митним органом на рівні 26000 дол. США. Коригування на обсяг партії товару, комерційні рівні, умови поставки не здійснювалося, оскільки заявлені показники оцінюваної партії товару відповідають таким у джерелі.».
04.02.2026 року Львівською митницею також прийнято картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209180/2026/000281 (за митною декларацією №26UA209180005129U1), №UA209180/2026/000280 (за митною декларацією №26UA209180005127U3) та №UA209180/2026/000278 (за митною декларацією №26UA209180005126U4).
Вважаючи протиправними рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 04.02.2026 №UA209000/2026/000159/2, №UA209000/2026/000160/2, №UA209000/2026/000161/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 04.02.2026 №UA209180/2026/000281, №UA209180/2026/000280, №UA209180/2026/000278, позивач звернувся до суду з цим позовом про їх скасування.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, з приводу яких виник даний спір, регулюються Митним кодексом України.
Відповідно до положень п.п.23, 24 ч.1 ст.4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно ст.ст.49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Відповідно до ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст.53 МК України).
З аналізу наведених норм вбачається, що положення ст.53 МК України містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Дана норма кореспондується з положеннями ст.318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Відповідно до ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Згідно зі ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 5 ст.54 МК України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.6 ст.54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ч.7 ст.54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Згідно з ч.1 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування (ч.2 ст.55 МК України).
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.2 та 3 ст.58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Згідно з ч.ч.4, 5 ст.58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним ч.2 ст.53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Необхідність витребовування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Не надання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Неподання декларантом документів, зазначених у ч.ч.2-4 ст.53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребовуваними документами.
У цій справі суд встановив, що позивач визначив митну вартість товарів за ціною договору, яка зазначена в рахунку-фактурі №ASDQC-25-113 від 04.11.2025 року на загальну суму 509400,00 доларів США за 36 автомобілів. Сплата коштів продавцю підтверджується платіжними інструкціями в іноземній валюті №1592 від 09.12.2025 року (на суму 152820,00 доларів США), №1599 від 16.12.2025 року (на суму 250000,00 доларів США) та №1602 від 17.12.2025 року (на суму 106580,00 доларів США). Загальна сума платежів (152820,00+250000,00+106580,00) дорівнює 509400,00 доларів США та повністю відповідає сумі, заявленій у рахунку-фактурі.
На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач надав митному органу разом з митними деклараціями №26UA209180005129U1, №26UA209180005127U3 та №26UA209180005126U4 документи, визначені ч.2 ст.53 МК України та зазначені у гр.44 кожної митної декларації.
Аналіз вказаних документів дає підстави зробити висновок про те, що позивач до митного оформлення надав усі обов`язкові документи на підтвердження митної вартості товарів, що передбачені ч.2 ст.53 МК України, які дають змогу визначити вартість товарів за ціною договору. При цьому, надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар, його кількість та ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових).
Натомість в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів відповідач зазначив, що подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2 та 3 ст.53 МК України, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а також що митним органом встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.
Надаючи правову оцінку аргументам відповідача у цій частині, суд виходить з наступного.
Стосовно посилань відповідача на те, що у реквізитах зовнішньоекономічного договору (контракту) №ASDQC-25-113 від 04.11.2025 року відсутні відомості про особу, уповноважену на укладання та підписання договору від імені компанії продавця, що нібито унеможливлює перевірку її здатності на укладення договору.
Суд зазначає, що Митний кодекс України не визначає перевірку повноважень осіб, які підписали зовнішньоекономічний контракт від імені сторін, складовою процедури митного контролю та митного оформлення. Зміст ч.2 ст.53 МК України не містить обов`язку декларанта подавати документи, що підтверджують повноваження особи, яка підписала контракт з боку нерезидента. Натомість предметом контролю митного органу під час процедур, передбачених главою 9 МК України, є ціна товару та інші складові митної вартості, а не питання дійсності зовнішньоекономічного правочину.
Зовнішньоекономічний договір (контракт) №ASDQC-25-113 від 04.11.2025 року сторонами виконано: продавець відвантажив товар, що підтверджується коносаментом №COSU6435205080 від 23.11.2025 року та автотранспортними накладними CMR; покупець перерахував кошти, що підтверджується платіжними інструкціями в іноземній валюті, а також фактом їх зарахування іноземним банком на користь продавця. У судовому порядку контракт нечинним не визнавався. За таких обставин формальне посилання митниці на відсутність у реквізитах контракту даних про особу, що його підписала, не може бути підставою для висновку про неможливість визначення митної вартості за основним методом, оскільки не впливає на числові значення складових митної вартості.
Суд відхиляє посилання відповідача на ч.1 ст.6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 №959-XII, оскільки вказана норма регулює загальні засади укладення зовнішньоекономічних договорів і не покладає на декларанта обов`язок подавати митному органу документи на підтвердження повноважень посадових осіб контрагента-нерезидента, а митний орган не наділений повноваженнями оцінювати дійсність такого правочину.
Стосовно посилань відповідача на те, що відповідно до п.5 контракту та умов поставки CIF (Інкотермс 2020) оплата товару мала бути здійснена до моменту розміщення товару на борту судна (23.11.2025), тоді як платіжні документи №1592 від 09.12.2025, №1599 від 16.12.2025 та №1602 від 17.12.2025 складені після цієї дати, у зв`язку з чим неможливо встановити зв`язок наданих платіжних документів саме з оцінюваною партією товару.
Суд наголошує, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Водночас умови термінів та розміри оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі №803/3649/15.
У постанові від 17.04.2018 року у справі №815/329/17 Верховний Суд звернув увагу, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом.
Як встановлено судом, рахунок-фактура №ASDQC-25-113 від 04.11.2025 року виставлений продавцем на загальну суму 509400,00 доларів США за 36 автомобілів за ціною 14150,00 доларів США за одиницю. Загальна сума здійснених позивачем платежів (152820,00+250000,00+106580,00=509400,00 доларів США) повністю відповідає сумі рахунку-фактури. У платіжних інструкціях №1592, №1599 та №1602 зазначені реквізити того ж контракту (№ASDQC-25-113 від 04.11.2025), що дає можливість ідентифікувати господарську операцію та встановити зв`язок між платежами та оцінюваною партією товару.
Сама по собі обставина перевищення фактичної дати оплати товару над передбаченим у контракті строком (передоплата, післяплата) не свідчить про недостовірність ціни товару, погодженої сторонами у контракті та рахунку-фактурі. Положення Інкотермс 2020 (CIF) регулюють розподіл обов`язків між продавцем і покупцем щодо доставки, фрахту та страхування, а не визначають строки оплати товару. Відтак невідповідність фактичних строків оплати тим, що були попередньо погоджені сторонами, є предметом цивільних/господарських правовідносин між продавцем та покупцем і не належить до сфери митного контролю митної вартості.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.07.2020 року у справі №420/1709/19, в якій вказано, що розбіжності щодо умов оплати товару у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумніву в достовірності задекларованої митної вартості.
Стосовно посилань відповідача на те, що платіжні інструкції №1592 від 09.12.2025, №1599 від 16.12.2025 та №1602 від 17.12.2025 не містять обов`язкового реквізиту – підпису відповідальної особи платника або коду автентифікації, передбачених п.14 Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216.
Суд установив, що до митного оформлення подано платіжні інструкції в іноземній валюті №1592 від 09.12.2025 (на суму 152820,00 доларів США), №1599 від 16.12.2025 (на суму 250000,00 доларів США) та №1602 від 17.12.2025 (на суму 106580,00 доларів США), які підписані електронним цифровим підписом та містять реквізити, необхідні для ідентифікації господарської операції: відомості про платника (ТОВ «ЕЛЕКТРО-МОТОРС»), бенефіціара (одержувача), суму платіжної операції, реквізити контракту та інвойсу. Зазначені платіжні документи опрацьовані обслуговуючим банком, кошти перераховані іноземному бенефіціару, що підтверджується фактом виконання сторонами зовнішньоекономічного контракту.
Суд відхиляє посилання відповідача на п.14 Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216, оскільки вказані вимоги стосуються оформлення платіжної інструкції на момент її подання до банку для виконання, а не порядку її використання у митних правовідносинах для підтвердження ціни товару. Платіжна інструкція, опрацьована та виконана банком як надавачем платіжних послуг, є таким документом, який підтверджує здійснення оплати за товар, незалежно від того, чи містить роздрукований паперовий примірник такої інструкції підпис фізичної особи. Електронний цифровий підпис ініціатора такого платежу прирівнюється до власноручного підпису згідно з положеннями Закону України «Про електронні довірчі послуги».
Митним органом не наведено жодних доказів того, що кошти, перераховані за платіжними інструкціями №1592, №1599 та №1602, не зараховані продавцю товару, чи доказів того, що сторони контракту мають інші правовідносини, які виключали б віднесення цих платежів до оплати за оцінювану партію товару. Загальна сума здійснених позивачем платежів (509400,00 доларів США) повністю відповідає сумі рахунку-фактури, виставленого продавцем за 36 автомобілів.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що формальні зауваження митниці до зовнішнього оформлення банківських документів, без доведення того, як ці зауваження впливають на числові показники митної вартості, не можуть бути підставою для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом.
Стосовно посилань відповідача на те, що декларантом не забезпечено подання декларації митної вартості як основного документа, визначеного п.1 ч.2 ст.53 МК України, у той час як до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, додаються витрати на транспортування.
Згідно з ч.4 ст.52 МК України, у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості. Відповідно до п.1 ч.5 ст.52 МК України декларація митної вартості подається у разі, якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни.
Як встановлено судом, поставка товару здійснювалась на умовах CIF Гданськ (Польща) згідно з Інкотермс 2020. Умови CIF (Cost, Insurance and Freight) передбачають, що продавець доставляє товар на борт судна, сплачує фрахт і страхування до порту призначення. Тобто витрати на доставку до порту призначення (Гданськ, Польща) вже включені у ціну товару, заявлену в рахунку-фактурі. Додатково до ціни товару позивачем включено витрати на доставку від порту призначення (Гданськ) до митного кордону України (Мостиська), що відповідає вимогам п.5 ч.10 ст.58 МК України.
Сама по собі відсутність окремо складеної декларації митної вартості за умов, коли декларантом у графах 12, 22, 42, 45 митної декларації наведено повний розрахунок митної вартості з урахуванням ціни товару та витрат на доставку, не може бути самостійною підставою для висновку про неможливість підтвердження митної вартості. Митні органи у разі необхідності вправі запропонувати декларанту подати декларацію митної вартості, проте відсутність такої декларації, якщо інші подані документи в сукупності дозволяють встановити числові значення складових митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом.
Стосовно посилань відповідача на наявність розбіжностей в умовах оплати за договором про перевезення №16112023-1 від 16.11.2023 року, а саме невідповідність строку оплати, передбаченого п.6.1 договору (7 календарних днів), та строку оплати, зазначеного в рахунку-фактурі №26/01/30/0/0231 від 12.01.2026 року (оплата 26.01.2026).
Суд зазначає, що умови оплати транспортно-експедиційних послуг між замовником (позивачем) та виконавцем (Компанія «PCC Intermodal S.A.») є предметом договірних відносин між цими сторонами і не належать до складових митної вартості товарів. Складовою митної вартості згідно з п.5 ч.10 ст.58 МК України є витрати на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України, а не строки оплати таких послуг.
Як встановлено судом, до митного оформлення подано рахунок-фактуру №26/01/30/0/0231 від 12.01.2026 року на суму 13263,25 євро за надання послуг по міжнародному інтермодальному перевезенню 36 автомобілів за маршрутом Гданськ (Польща) – Мостиська (митний кордон України). Сплата вказаної суми підтверджена банківським платіжним документом №SW16012630318 від 16.01.2026 року. Таким чином, фактичні витрати на транспортування товару до митного кордону України документально підтверджені та повністю включені позивачем до митної вартості.
Розбіжність між договірним та фактичним строками оплати транспортних послуг (7 днів проти 14 днів) не впливає на числове значення витрат на перевезення, які є складовою митної вартості. Сума оплати за транспортні послуги залишається незмінною і становить 13263,25 євро.
Стосовно посилань відповідача на те, що декларантом не надано залізничну накладну, яка є основним перевізним документом на відрізку шляху Гданськ – Мостиська (Україна) та документом, що підтверджує митну вартість відповідно до ч.2 ст.53 МК України.
Суд зазначає, що Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому рахунки на оплату транспортних послуг та банківські документи про оплату є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.05.2019 року у справі №804/16553/14, в якій вказано, що умови міжнародного перевезення товарів не стосуються та напряму не впливають на ціну товару, а самі собою недоліки щодо оформлення вантажних накладних не можуть бути підставою для сумніву щодо правильності визначення митної вартості товарів.
Як встановлено судом, до митного оформлення позивачем було подано коносамент №COSU6435205080 від 23.11.2025 року, автотранспортні накладні CMR №CSLU6274608, №TRHU4723650 та №FCIU7031889 від 08.01.2026 року, рахунок-фактуру №26/01/30/0/0231 від 12.01.2026 року на суму 13263,25 євро та банківський платіжний документ №SW16012630318 від 16.01.2026 року. Зазначені документи у своїй сукупності надають можливість перевірити достовірність декларування витрат на транспортування товару від порту відправлення в Китаї до митного кордону України.
Між тим, залізничні накладні від 11.01.2026 №31526228, №31526272 та №31526239 додатково подано позивачем до позовної заяви.
Аналогічну правову позицію щодо допустимості доказів витрат на перевезення викладено у постанові Верховного Суду від 20.06.2023 року у справі №380/1221/20, в якій зазначено, що умови міжнародного перевезення товарів не стосуються та напряму не впливають на ціну товару; самі собою недоліки щодо оформлення вантажних накладних CMR (міжнародної автомобільної накладної) не можуть бути підставою для сумніву щодо правильності визначення митної вартості товарів.
Крім того, відповідно до умов поставки CIF (Інкотермс 2020), витрати на доставку товару від порту відправлення в Китаї до порту призначення в Гданську (Польща) уже включені до ціни товару та оплачуються продавцем. Тому до митної вартості додаються лише витрати від порту призначення (Гданськ) до митного кордону України (Мостиська), які підтверджені рахунком-фактурою №26/01/30/0/0231 та банківським платіжним документом №SW16012630318.
Стосовно застосування відповідачем резервного методу (ст.64 МК України) та використання як джерела інформації митної декларації №25UA209180109188U3 від 24.12.2025 року.
Згідно з ч.2 ст.55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. Аналогічна вимога до заповнення графи 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» міститься у Правилах заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, відповідно до яких у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.09.2020 у справах №160/9473/19 та №520/7041/19.
Натомість оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000159/2, №UA209000/2026/000160/2 та №UA209000/2026/000161/2 від 04.02.2026 року не містять інформації про комерційні умови поставки, умови оплати, виробника та комплектацію автомобілів, оформлених за митною декларацією №25UA209180109188U3 від 24.12.2025 року, яка була взята митним органом за основу для визначення митної вартості. У рішеннях лише вказано, що вартість транспортного засобу із схожими характеристиками (автомобіль марки HONDA, модель e:NS1, 2024 рік, тип двигуна: електричний) визнана митним органом на рівні 26000 доларів США, без зазначення інших суттєвих відомостей, які би дозволили перевірити правильність зробленого коригування.
Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.
Наявність у автоматизованій системі аналізу та управління ризиками за напрямом митної вартості відомостей про те, що ідентичний чи подібний товар розмитнювався за більшою митною вартістю, ніж задекларував позивач, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.02.2026 року у справі №560/2740/25, відповідно до якої наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари розмитнені у попередні періоди за іншою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за ціною контракту.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у митній декларації №25UA209180109188U3 від 24.12.2025 року, яка взята митним органом за джерело для коригування, автомобілі оформлені декларантом самостійно за резервним методом митної вартості (код « 6»), із застосуванням преференції щодо звільнення від сплати податку на додану вартість (код преференції 181), яка діяла до 01.01.2026 року на підставі п.64 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України. Зазначене дає підстави вважати, що митна вартість 26000,00 доларів США за автомобіль не була підтверджена документами щодо вартості товару у країні відправлення, а узгоджена декларантом за резервним методом за обставин, коли таке узгодження не впливало на майнові інтереси імпортера через звільнення від оподаткування податком на додану вартість. Така митна вартість, погоджена за резервним методом без документального підтвердження вартості товару, не може бути беззаперечною підставою для коригування митної вартості ввезених позивачем товарів.
Перевіряючи оскаржувані рішення відповідача на предмет відповідності критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України, суд керується наступним. Митний орган в оскаржуваних рішеннях не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеного у митних деклараціях; не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. З наведеного слідує, що висновки відповідача стосовно непідтвердження позивачем заявленої митної вартості зроблені на припущеннях.
У контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд вважає, що в даному випадку контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом – за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 20.06.2023 року у справі №1.380.2019.006247, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Беручи до уваги те, що оскаржувані рішення відповідача про коригування митної вартості товарів є правовими актами індивідуальної дії, суд констатує невідповідність таких рішень критеріям чіткості та зрозумілості, що породжує їх неоднозначне трактування, а тому такі рішення належить визнати протиправними та скасувати.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 04.02.2026 №UA209180/2026/000281, №UA209180/2026/000280 та №UA209180/2026/000278, то суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. У картці відмови у прийнятті митної декларації зазначаються причини відмови, наводиться вичерпний перелік вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вимоги нормативно-правових актів, дотримання яких при митному оформленні не забезпечено декларантом.
Згідно з ч.6 ст.54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.
Оскільки судом встановлено, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості є протиправними та підлягають скасуванню, а підстав, передбачених ч.6 ст.54 МК України, для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю не існує, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 04.02.2026 №UA209180/2026/000281, №UA209180/2026/000280 та №UA209180/2026/000278, які прийняті як наслідок оформлення відповідних рішень про коригування митної вартості, також підлягають визнанню протиправними та скасуванню.
Суд також враховує доводи позивача про те, що в картках відмови №UA209180/2026/000281 та №UA209180/2026/000278 наявне невірне посилання на номер рішення про коригування митної вартості, на підставі якого видані картки відмови, що додатково свідчить про невідповідність оскаржуваних карток вимогам нормативно-правових актів.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Щодо судового збору, то, ураховуючи, що суд ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16.03.2020 року у справі №1.380.2019.001962, відповідно до якої при оскарженні рішення про коригування митної вартості товарів ціною позову у розумінні підп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» є різниця митних платежів, що підлягали сплаті із врахуванням митної вартості, розрахованої декларантом, та митної вартості, розрахованої митним органом в оскаржуваному рішенні, ціна позову у даній справі складає суму донарахованих митних платежів за оскаржуваними рішеннями: 394142,62 грн (за рішенням №UA209000/2026/000159/2 від 04.02.2026 року), 394142,62 грн (за рішенням №UA209000/2026/000160/2 від 04.02.2026 року) та 394142,62 грн (за рішенням №UA209000/2026/000161/2 від 04.02.2026 року), що становить 1182427,86 грн.
Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011 року (далі Закон №3674-VI), за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи, що 1,5% від ціни позову становить 17736,42 грн, за майнову вимогу позивачем підлягав сплаті судовий збір у розмірі 17736,42 грн.
Оскільки позовні вимоги про визнання протиправними та скасування карток відмови є похідними від основних позовних вимог майнового характеру, окремий судовий збір за такі вимоги не сплачується, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.04.2020 року у справі №520/1634/19. За майнову вимогу позивач сплатив судовий збір у сумі 14189,14 грн згідно з платіжною інструкцією №886431262.1 від 26.02.2026 року, тобто із застосуванням коефіцієнта 0,8, передбаченого ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір».
Із бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 14189,14 грн, тобто у розмірі, який підлягав сплаті за подання позовної заяви відповідно до Закону України «Про судовий збір». Решта судового збору може бути повернута позивачу за його клопотанням у порядку, передбаченому п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то питання щодо їх стягнення вирішуватиметься судом протягом п`яти днів після ухвалення цього судового рішення за умови подання відповідних доказів. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява, у відповідності до ч.7 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягатиме залишенню без розгляду.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 139, 72-77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 04.02.2026 №UA209000/2026/000159/2.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 04.02.2026 №UA209180/2026/000281.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 04.02.2026 №UA209000/2026/000160/2.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 04.02.2026 №UA209180/2026/000280.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 04.02.2026 №UA209000/2026/000161/2.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 04.02.2026 №UA209180/2026/000278.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (місцезнаходження: вул.Т.Костюшка, 1, м.Львів, Львівська область, 79000; код ЄДРПОУ: 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРО-МОТОРС» (місцезнаходження: вул.Тахіатаська, буд.3, м.Харків, 61033; код ЄДРПОУ: 44570322) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 14189 (чотирнадцять тисяч сто вісімдесят дев`ять) грн 14 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.