ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року
м. Київ

справа № 732/1364/25

провадження № 61-2496св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛІТ МАШ», Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОПОЛІГОН»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛІТ МАШ» на постанову Чернігівського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року у складі колегії суддів: Шарапової О. Л., Онищенко О. І., Скрипки А. А.,

ВСТАНОВИВ: 

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛІТ МАШ» (далі - ТОВ «СЕЛІТ МАШ»), Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПОЛІГОН» (далі - ТОВ «АГРОПОЛІГОН») про дострокове розірвання договору оренди землі та припинення речового права.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 на праві власності належала земельна ділянка, площею 5,60 га (у тому числі, рілля 4,73 га), яка розташована на території Андріївської сільської ради Городнянського (Чернігівського) району Чернігівської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Між ОСОБА_2 (орендодавець) та Агропромисловим кооперативом «Старосільський» (далі - орендар; АПК «Старосільський») було укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 4,7332 га, кадастровий номер 7421480400:05:000:0567, яка розташована на території Андріївської сільської ради Городнянського (Чернігівського) району Чернігівської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 15 років. Державна реєстрація вказаного договору відбулася 14 жовтня 2013 року.

Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , а вона успадкувала вказану земельну ділянку.

З інформації з Державного земельного кадастру їй стало відомо про те, що 12 червня 2025 рокуАПК «Старосільський» продавправо оренди цієї земельної ділянки ТОВ «СЕЛІТ МАШ», яке стало орендарем земельної ділянки. Крім того, 01 серпня 2025 року належна їй земельна ділянка без її згоди була здана в суборенду ТОВ «АГРОПОЛІГОН».

Проте відповідно до умов укладеного договору оренди земельної ділянки перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни або розірвання договору.

Позивачка зазначала, що бажає скористатися наданим їй, як спадкоємцю орендодавця, пунктом 38 договору оренди земельної ділянки правом на розірвання договору, у зв`язку із чим вона звернулася до суду із цим позовом.

Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 просила суд:
- достроково розірвати договір оренди землі, укладений між ОСОБА_2 та АПК «Старосільський», що зареєстрований 14 жовтня 2013 року, право оренди за яким відчужено у процедурі продажу майна банкрута на аукціоні ТОВ «СЕЛІТ МАШ» згідно з договором про продаж права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення серії та номер 933, виданий 12 червня 2025 року, предметом якого є земельна ділянка, площею 4,7332 га, кадастровий номер 7421480400:05:000:0567, яка розташована на території Андріївської сільської ради Городнянського (Чернігівського) району Чернігівської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
- припинити речове право - право оренди земельної ділянки, кадастровий номер 7421480400:05:000:0567, яке зареєстровано за ТОВ «СЕЛІТ МАШ», а також припинити речове право - право суборенди земельної ділянки кадастровий номер: 7421480400:05:000:0567, яке зареєстровано за ТОВ «АГРОПОЛІГОН».

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Городнянського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2025 року заяву ТОВ «СЕЛІТ МАШ» задоволено.
Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «СЕЛІТ МАШ», ТОВ «АГРОПОЛІГОН» про дострокове розірвання договору оренди землі та припинення речового права.
Роз`яснено ОСОБА_1 , що її позов належить до юрисдикції Господарського суду Запорізької області.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що розгляд порушених позивачем питань має здійснюватися у порядку контролю за ходом ліквідаційної процедури, шляхом оскарження дій чи бездіяльності ліквідатора, відповідно до частини шостої статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ),а тому справа підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Ухвалу Городнянського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2025 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ТОВ «СЕЛІТ МАШ» набуло права оренди спірної земельної ділянки за результатами проведеного аукціону з продажу права оренди, заплативши за придбання права оренди кошти.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що позовні вимоги, заявлені у цій справі, стосуються розірвання договору оренди, укладеного спадкодавцями позивачки, з підстав, передбачених пунктами 35, 38 договору оренди земельної ділянки, які, на переконання позивача, дозволяють розірвати укладений договір оренди земельної ділянки у випадку переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи. Отже, вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки та припинення права оренди вищевказаної земельної ділянки, у разі їх задоволення, не вплинуть та не змінять розмір ліквідаційної маси боржника, в тому числі, і обсяг грошових зобов`язань боржника АПК «Старосільський», який вже скористався своїм правом на відчуження належного йому права оренди. Суд урахував, що жодних вимог до АПК «Старосільський» у цій справі позивачкою взагалі не заявлялося.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ТОВ «СЕЛІТ МАШ», посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить постанову Чернігівського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року скасувати та залишити в силі ухвалу Городнянського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2025 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції та рух справи

У лютому 2026 року касаційна скарга ТОВ «СЕЛІТ МАШ» надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2026 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі; витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції; роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України

У квітні 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга ТОВ «СЕЛІТ МАШ» мотивована тим, що апеляційний суд неповно з`ясував обставини справи, неповно дослідив та надав правову оцінку наявним у справі доказам, що призвело до скасування законної ухвали районного суду про закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Посилається на те, що позивачкою ставиться питання про розірвання договору оренди, укладеного з АПК «Старосільський», який перебуває на стадії банкрутства. Боржник АПК «Старосільський» у встановленому порядку після порушення справи про банкрутство у ліквідаційній процедурі відчужив право оренди за договором, який, на думку позивачки, є такими, що підлягає розірванню. Отже, ТОВ «СЕЛІТ МАШ» фактично стало орендарем спірної земельної ділянки 12 червня 2025 року. Водночас, ТОВ «СЕЛІТ МАШ» не укладало жодних договорів оренди земельної ділянки з її власником -  ОСОБА_1 . 

Вважає, що АПК «Старосільський» визнано банкрутом та він перебуває у процедурі банкрутства, проте його правосуб`єктність не припинена, а господарська діяльність може продовжуватися у межах процедури банкрутства під контролем арбітражного керуючого. АПК «Старосільський» залишається учасником правовідносин, які є предметом спору, а отже має бути залучений до участі у справі як особа, прав та обов`язків якої безпосередньо стосується ця справа.

Звертає увагу на те, що позивачка вже зверталися до суду з позовними заявами в порядку цивільного судочинства з аналогічними предметами спору щодо спірної земельної ділянки до АПК «Старосільський». Суди, розглядаючи заявлені позовні вимоги (різних інстанцій), дійшли висновку, що заявлені до АПК «Старосільський» позовні вимоги про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки розірвання договору оренди землі та припинення права оренди зазначеної земельної ділянки у разі їх задоволення вплинуть та змінять розмір ліквідаційної маси боржника, у тому числі, й обсяг грошових зобов`язань боржника АПК «Старосільський». ОСОБА_1 роз`яснено, що розгляд справ віднесено до господарської юрисдикції.

Стверджує, що справи у подібних спорах належать до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство. Зазначені майнові спори розглядаються та вирішуються господарським судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу.

У квітні 2026 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною та обґрунтованою, а доводи касаційної скарги - безпідставними.

Той факт, що в позовній заяві ставиться питання про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного з попереднім орендарем - АПК «Старосільський», не впливає на те, що цей кооператив наразі значиться орендарем лише формально, оскільки його назва міститься в самому договорі, проте на момент вирішення спору орендарем за договорами вже не є, оскільки після продажу права оренди він фактично вибув з договірних відносин. АПК «Старосільський» продав права оренди. Жодні його права та інтереси у цій справі не порушують. Права оренди, які в минулому входили до його ліквідаційної маси, були продані, договір купівлі-продажу укладено, кошти перераховані.

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ТОВ «СЕЛІТ МАШ» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Згідно із частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Відповідно до статті 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, до яких відноситься і право оренди. Відповідно до законодавства підставами для заміни сторін у договорі оренди є передача прав за правочином та шляхом правонаступництва.

У частині першій статті 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статті 1 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам (частина друга статті 93 ЗК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 93 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення може відчужуватися, передаватися у заставу (іпотеку) її користувачем без погодження з власником такої земельної ділянки, крім земельних ділянок державної, комунальної власності у випадках, визначених законом. Відчуження, передання у заставу (іпотеку) права оренди земельної ділянки здійснюється за письмовим договором між її користувачем та особою, на користь якої здійснюється відчуження або на користь якої передається у заставу (іпотеку) право оренди землі. Такий договір є підставою для державної реєстрації переходу права оренди землі у порядку, передбаченому законодавством.

Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою (частина перша статті 5 Закону України «Про оренду землі»).

У разі відчуження права оренди земельної ділянки таке право переходить до особи, на користь якої воно відчужено (частина сьома статті 7 Закону України «Про оренду землі»).

У справі, яка переглядається Верховним Судом, ОСОБА_1 посилалася на те, що їй на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, щодо якої між її колишнім власником та АПК «Старосільський» у 2013 році був укладений договір оренди земельної ділянки строком на 15 років. Орендар у черні 2025 року продав право оренди вказаної земельної ділянки ТОВ «СЕЛІТ МАШ», у подальшому спірну земельну ділянку у серпні 2025 року, яка належить позивачці без її згоди було передано в суборенду ТОВ «АГРОПОЛІГОН».

Позивачка виявила намір скористатися наданим їй пунктом 38 договору оренди земельної ділянки правом на розірвання договору.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Водночас, згідно з пунктом 8 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

21 жовтня 2019 року в Україні почав діяти Кодекс України з процедур банкрутства, який набрав чинності 21 квітня 2019 року.

Пунктом 1 Прикінцевих та Перехідних положень КУзПБ, визначено, що цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом.

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ з дня введення в дію цього Кодексу, подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.
Системний аналіз положень КУзПБ дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Відповідно до частини другої статті 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (частина третя статті 7 КУзПБ).

Інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. Таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Юрисдикція господарського суду поширюється на спір, що виник між сторонами, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Частиною другою статті 7 КУзПБ визначено підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника.

У постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 752/4361/15 Велика Палата Верховного Суду виклала висновок, що виходячи із положень пункту 7 частини першої статті 12 ГПК України, аналогічні положення містяться у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, частини другої статті 7 КУзПБ, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України. Крім того, до спорів, пов`язаних із майновими вимогами до боржника, також відносяться спори про визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння, спори, пов`язані з майновими вимогами учасників (акціонерів) до боржника.

Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 927/379/17 дійшов висновку, що за змістом статті 7 КУзПБ у разі, якщо боржник не є стороною в майновому спорі або відсутні позовні вимоги до боржника та щодо його майна, то такий спір розглядається в окремому позовному провадженні, а не в межах справи про банкрутство боржника.

Разом із тим відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28 квітня 2021 року № 1423-IX частину п`яту статті 93 ЗК України викладено у такій редакції: право користування (оренда, емфітевзис) земельною ділянкою сільськогосподарського призначення може відчужуватися, передаватися у заставу її користувачем без погодження із власником такої земельної ділянки, крім випадків, визначених законом. Відчуження, застава права користування земельною ділянкою здійснюється за письмовим договором між її користувачем та особою, на користь якої здійснюється відчуження або на користь якої передається у заставу право користування. Такий договір є підставою для державної реєстрації переходу права користування у порядку, передбаченому законодавством.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання вчинення нотаріальних та реєстраційних дій при набутті прав на земельні ділянки» від 02 травня 2023 року № 3065-IX частину п`яту статті 93 ЗК України викладено у такій редакції: «5. Право оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення може відчужуватися, передаватися у заставу (іпотеку) її користувачем без погодження з власником такої земельної ділянки, крім земельних ділянок державної, комунальної власності у випадках, визначених законом. Відчуження, передання у заставу (іпотеку) права оренди земельної ділянки здійснюється за письмовим договором між її користувачем та особою, на користь якої здійснюється відчуження або на користь якої передається у заставу (іпотеку) право оренди землі. Такий договір є підставою для державної реєстрації переходу права оренди землі у порядку, передбаченому законодавством».

Оскільки права й обов`язки в орендних правовідносинах зберігаються і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, тобто є триваючими, тому до правовідносин щодо відчуження права оренди земельної ділянки застосовуються положення нових актів цивільного законодавства.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 11 липня 2024 року у справі № 904/9875/21.

Відповідно до статті 131 КУзПБ майно боржника, що підлягає реалізації у процедурі погашення боргів боржника, складає ліквідаційну масу. Ліквідаційна маса - це сукупність майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на правах власності або повного господарського віддання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури. До складу ліквідаційної маси включається все майно боржника, що перебуває у його власності, а також те, що буде отримано боржником у власність після визнання його банкрутом і до завершення процедури.

У частині першій статті 62 КУзПБ визначено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.

Частиною першою статті 64 КУзПБ передбачено, що кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом.

До ліквідаційної маси боржника можуть бути включені майнові права, що належать боржнику та які міг відчужити сам боржник, оскільки кошти, виручені від їх продажу, можуть спрямовуватися на задоволення вимог кредиторів, які пред`явлені до боржника у процедурі банкрутства.

Апеляційним судом встановлено, що 12 червня 2025 року між АПК «Старосільський» (продавець) та ТОВ «СЕЛІТ МАШ»(покупець) було укладено договір про продаж права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, за результатом проведеного аукціону № BRE001-UA-20250430-59105 з продажу права оренди 213 земельних ділянок (номер лоту 03798636-1).

На умовах, визначених аукціоном № BRE001-UA-20250430-59105, продавець зобов`язався передати права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення (інші речові права на нерухоме майно) у власність покупцеві, а покупець зобов`язався прийняти права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення (інші речові права на нерухоме майно) і сплатити за них грошову суму відповідно до умов аукціону та цього договору. Перелік земельних ділянок, права оренди яких відчужуються за спірними договорами, наведено в додатку № 1 до цього договору. До вказаного переліку увійшла також спірна земельна ділянка.

Відповідно до частин першої, третьої статті 87 КУзПБ придбане на аукціоні майно, майнове право передається, право вимоги відступається покупцю після повної сплати запропонованої ним ціни. Про передачу майна складається акт про придбання майна на аукціоні. Протокол про результати аукціону та акт про придбання майна на аукціоні є підставою для видачі нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та державної реєстрації права власності або іншого майнового права на нерухоме майно в порядку, передбаченому законодавством. Послуги нотаріуса в такому разі оплачує покупець.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що продаж майна банкрута на аукціоні є завершальним етапом ліквідаційної процедури, спрямованим на задоволення вимог кредиторів. У результаті реалізації актив переходить у власність покупця, і, відповідно, вибуває з ліквідаційної маси, а виручені кошти зараховуються на рахунок боржника для подальших розрахунків.

Слід зазначити, що договір про продаж права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення від 12 червня 2025 року та результати аукціону з продажу земельних ділянок є чинними, у встановленому законодавством порядку не оскаржувалися, а право оренди ТОВ «СЕЛІТ МАШ» на спірну земельну ділянку, які належить на праві власності позивачці, зареєстровано у встановлено законом порядку.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі та передаючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що після продажу права оренди на земельну ділянку на аукціоні в межах процедури банкрутства, право оренди на спірну земельну ділянку вибуло з ліквідаційної маси боржника АПК «Старосільський», майнові права на спірні земельні ділянки перейшли від АПК «Старосільський» до ТОВ «СЕЛІТ МАШ».

Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2026 року у справі № 198/346/24 (провадження № 61-3952св25) зробив такі висновки: «суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову до ТОВ «Агріколь-Самара» про розірвання договору оренди земельної ділянки та передаючи матеріали справи в цій частині на розгляд до господарського суду, не врахував, що ТОВ «Агріколь-Самара» не є належним відповідачем за вказаними вимогами, оскільки на підставі договору купівлі-продажу від 01 листопада 2023 року право оренди земельної ділянки, площею 10,5020 га, кадастровий номер 1225955100:04:002:0072, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області, перейшло до ТОВ «Актив-Р3», який є правонаступником усіх прав та обов`язків попереднього орендаря ТОВ «Агріколь-Самара» за договором оренди від 11 грудня 2014 року та належним відповідачем у справі. Отже, судам першої та апеляційної інстанцій слід було відмовити у задоволенні позову до ТОВ «Агріколь-Самара» у зв`язку із їх пред`явленням до неналежного відповідача».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

За таких обставин, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для закриття провадження у цій справі і визначення підсудності вимог про розірвання договору оренду земельної ділянки та припинення права оренди господарському суду, оскільки рішення суду у справі за позовом до ТОВ «СЕЛІТ МАШ» не впливає на розмір ліквідаційної маси боржника, у тому числі, і на обсяг грошових зобов`язань боржника АПК «Старосільський», який вже скористався своїм правом на відчуження належного йому права оренди. Позивачка у цій справі не заявляє вимог щодо стягнення орендної плати та не оспорює договір про продаж права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення від 12 червня 2025 року, на підставі якого кооператив отримав грошові кошти. Жодних вимог до АПК «Старосільський» у цій справі  ОСОБА_1  не заявлено.

Ураховуючи наведене, не заслуговують на увагу посилання ТОВ «СЕЛІТ МАШ» на те, що АПК «Старосільський» є учасником спірних правовідносин і має бути залучений до участі у справі як особа, на права та обов`язки якої може вплинути рішення у цій справі.

Верховний Суд враховує ту обставину, що стороною оспорюваного договору оренди земельної ділянки, який було укладено попереднім орендарем у 2013 році, є ТОВ «СЕЛІТ МАШ», яке придбало право оренди, а позивачкою ініційовано спір про дострокове розірвання оспорюваного договору з посиланням на те, що таке право передбачене пунктом 38 договору оренди.

Ураховуючи суб`єктний склад, предмет спору та характер спірних правовідносин, заявлені  ОСОБА_1  до ТОВ «СЕЛІТ МАШ», ТОВ «АГРОПОЛІГОН» позовні вимоги про дострокове розірвання договору земельної ділянки та припинення речового права оренди підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Верховний Суд вважає, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що суд першої інстанцій неправильно застосував до спірних правовідносин положення частини шостої статті 61 КУзПБ, пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України та дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків апеляційного суду не спростовують.

Висновки апеляційного суду узгоджуються із судовою практикою Верховного Суду, викладеною у подібних справах, зокрема, у постановах від 27 травня 2026 року у справі № 732/1526/25 (провадження № 61-2854св26), від 15 червня 2026 року у справі № 732/1031/25 (провадження № 61-1568св26), на яку посилається заявник у касаційній скарзі.

Отже, доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування постанови суду апеляційної інстанції, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права, були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки апеляційним судом не порушено норм процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість його судового рішення не впливають, отже, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛІТ МАШ» залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю .Гулейков

Д. Д. Луспеник