ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3629/26 Справа № 183/3572/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Пищиди М.М.
суддів: Свистунової О.В., Ткаченко І.Ю. 
за участю секретаря судового засідання – Літвінова І.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Служби у справах дітей Перещепинської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
У квітні 2025 року ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Служби у справах дітей Перещепинської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 03 серпня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений шлюб. У шлюбі народилася дитина, син — ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
28 лютого 2022 року, у зв`язку з початком воєнного стану позивач разом з ОСОБА_4 виїхала за кордон, спочатку до Польщі, потім до Німеччини, де відповідач з дитиною проживають на момент звернення з позовом. З 2022 по 2023 рік відповідач разом з сином приїздила до України чотири рази на два тижні. У вказаний час сторони були разом, тримали постійний зв`язок та позивач мав змогу спілкуватися з сином. Після останнього візиту до України у вересні 2023 року ОСОБА_1 пообіцяла, що в жовтні 2023 року вони повернутися додому. Позивач указує, що повірив їй, проте вона виїхала з дитиною за кордон і не повернулася. Відтоді позивач сина не бачив і відповідач почала поступово обмежувати спілкування позивача з дитиною. Оскільки сторони фактично не проживали разом, як родина, протягом двох років, позивач подав на розлучення, і в травні 2024 року шлюб було розірвано.

Позивач зазначає, що до подачі заяви про розлучення відповідач дозволяла позивачеві спілкуватися з сином через месенджер Viber, позивач бачив, як росте син, знав про стан його здоров`я та інтереси. Син з позивачем спілкувався та вони мали змогу розмовляти годинами. Відповідач включала відеозв`язок, позивач слідкував за дитиною, як вона грається, малює, ліпить, вирізає. Після подачі заяви про розлучення відповідач фактично перестала надавати позивачеві можливість спілкуватися з дитиною, знаходила різні підстави, щоб уникнути встановлення зв?язку. Посилалася на недостатнє бажання сина та позивача на встановлення зв`язку. Вказувала на небажання сина, який є занадто малим для цього, самостійно встановлювати зв`язок з позивачем.
Позивач указує, що при розмовах з ОСОБА_5 той зазначав, що хоче до батька, запитував, коли він приїде до України. Позивач, розуміючи, що в Україні не дуже безпечно розповідав синові, що як тільки війна закінчиться він приїде до нього, або мати його привезе до батька. Відповідач навмисно не відповідає на дзвінки, а в переписках зазначає, що син не хоче спілкуватися. Позивач бачить, як син поступово віддаляється від нього та з кожним днем відвикає від батька, і це гнітить його. Останнім часом відповідач взагалі перестала відповідати на повідомлення позивача, а якщо відповідає, то короткими фразами. Як військовозобов?язаний позивач не має законних підстав виїхати за кордон щоб побачити свою дитину, поспілкуватись та обійняти сина. Не знає, як дитина росте, чи здорова вона, чи щаслива. Відповідач також поступового обмежує спілкування родини позивача з дитиною й позивач вважає це навмисним позбавленням дитини відомостей про рідного батька.
В грудні 2024 року відповідач подала позов про стягнення аліментів та в позовній заяві зазначила, що позивач не надає матеріальної допомоги. Вказане, за твердженням позивача, не відповідає дійсності, оскільки за весь час перебування відповідача та сина закордоном він допомагає матеріально, а з 2023 року самостійно звернувся до бухгалтерії за місцем працевлаштування з заявою щодо відрахування з заробітної плати аліментів на сина в розмір 1/4 усіх видів заробітку. Він дбає про матеріальний стан дитини, оскільки дитина повинна добре харчуватися, відвідувати садочок, бути забезпеченою належним одягом. Він неодноразово передавав подарунки на свята дитині. Однак, у зв`язку зі створенням перешкод відповідачем позивач не має можливості знати матеріальні потреби дитини та чи забезпечує повною мірою їх відповідач. Позивач не впевнений, що кошти які він надсилає, витрачаються на потреби дитини, не знає, що розповідає про нього дитині матір.
Вказує, що з січня 2024 року відповідач заблокувала його у всіх месенджерах (Viber, Telegram, тощо) і зазначила, щоб позивач звертався з усіх питань до її батька. Вказує, що відповідач дієздатна та повинна самостійно вирішувати питання, а дитини, це питання тільки сторін, а не батька відповідача. Наголошує, що, як батько, він має право знати як живе син, спілкуватися з ним, брати участь у його вихованні, має обов`язки перед дитиною, а не лише обов`язок забезпечувати його матеріально. Відповідач позбавляє його цього права, порушує усі його права, як батька. Не спілкуючись з дитиною він не знає, як живе дитина та що відбувається в її житті. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням встановити графік спілкування, проте вона ігнорує ці прохання.
Враховуючи вищевикладене позивач просив суд:
- встановлення такого графіку спілкування з дитиною:
два рази на тиждень через засоби відеозв?язку у середу та п`ятницю з 18:00 до 19:00, без втручання матері;
??? два та більше разів на рік привезення дитини на територію України в області, які не визнані територіями, на яких ведуться бойові дії, для проведення відпустки з сином;
після закінчення воєнного стану надання можливості проводити половину літніх та зимових канікул разом з батьком, без втручання матері;
???визначення, що в парні роки день народження дитини святкується з матір`ю, а в непарні – з батьком, без втручання матері;
??? - зобов?язання ОСОБА_1 розблокувати ОСОБА_2 у всіх месенджерах для можливості зв`язку із сином та отримання інформації про його життя;
??? - зобов?язання ОСОБА_1 щомісяця надавати ОСОБА_2 звіт про використання аліментів, включаючи основні статті витрат.
Рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Служби у справах дітей Перещепинської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Встановлено порядок спілкування і участі у вихованні ОСОБА_2 сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити спілкування сина – ОСОБА_4 на зв`язку з ОСОБА_2 для телефонних та/або відеодзвінків через Інтернет кожну середу та п`ятницю з 18 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин за київським часом за участі, або без такої бабусі дитини – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зобов`язано ОСОБА_1 надавати можливість проводити ОСОБА_2 відпустку з сином – ОСОБА_4 протягом літніх канікул тривалістю не менше трьох тижнів на території України в районах, які не визнані територіями, на яких ведуться бойові дії та тимчасово окупованими, за умови погодження з ОСОБА_1 місця перебування дитини на території України, строків та періодів такої відпустки, та оплати ОСОБА_2 витрат на перевезення дитини з місця постійного перебування до України та у зворотному напрямку в супроводі близьких родичів дитини, в тому числі й бабусі дитини – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зобов`язано ОСОБА_1 невідкладно повідомляти ОСОБА_2 за допомогою засобів зв`язку (месенджерів, електронної пошти, електронним повідомленням, телефоном) інформацію про зміни в житті дитини – ОСОБА_4 (досягнення у навчанні, житті та спорті, знакові події, зміну місця проживання, місця навчання, стану здоров`я, номеру телефону, адреси електронної пошти, адрес сторінок в соціальних мережах, адрес в месенджерах або інших можливих засобах зв`язку).
У решті позову – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 403 гривні 73 копійки.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою.
В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та вважає, що висновки викладені в судовому рішенні не відповідають дійсним обставинам справи.
З урахуванням викладеного, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Судом встановлено, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 03 серпня 2019 року вбачається, що 03 серпня 2019 року укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 /а.с.10/.
ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народився син – ОСОБА_4 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 /а.с.12/.
Згідно з копією паспорта громадянина України, ОСОБА_2 з 06 лютого 2020 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.7-9/.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2024 року у справі № 183/268/24 розірвано шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , зареєстрований 03 серпня 2019 року Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 278. Судом у справі № 183/268/24, окрім іншого встановлено, що сторони не проживають спільно, не ведуть сумісне господарство та припинили сімейні відносини. Рішення суду набрало законної сили 28 травня 2024 року /а.с.14, 15-18/.
Судовим наказом Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2024 року у справі № 183/11859/24 стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 листопада 2024 року і до досягнення дитини повноліття /а.с.19/.
Відповідно до Довідки про доходи ОСОБА_2 № 23, виданої керівником ПрАТ «Миронівська птахофабрика» 25 лютого 2025 року, у період з 01 січня 2024 року по 21 грудня 2024 року загальна сума заробітної плати позивача з урахуванням ПДФО становить 819 345,55 грн, з указаної суми сплачені аліменти 158 834,24 грн /а.с.13/.
З наданих позивачем паперових копій електронних доказів у виді роздруківок з месенджерів, проти дослідження та достовірності яких сторона відповідача не заперечила, вбачається:
- листування між позивачем та відповідачем, яка в роздруківках вказана, як « ОСОБА_7 ». Вказані виписки містять: запитання позивача з приводу дитини ОСОБА_5 , його здоров`я та діяльності та відсутність відповідей відповідача 19 січня 2025 року, 23 січня 2025 року, 05 лютого 2025 року /а.с.24-25, 33/; запитання позивача з приводу дитини ОСОБА_5 , його здоров`я та діяльності та відповідь відповідача про добрий стан дитини та відсутність проблем, повідомлення про створення групи та можливе її видалення /а.с.26/; запитання позивача 11 січня 2025 року про встановлення графіку спілкування з дитиною та пропозиції позивача, бажання створення нового графіку спілкування, наголос на наявності перешкод відповідачем для спілкування, відповідь відповідача про створення графіку раніше та його помилковість, відсутність заборони відповідача на спілкування, посилання на волю дитини до спілкування та неможливість примусу дитини до спілкування, наголос на невірну поведінку позивача, встановлення зв`язку за бажанням дитини, наявність у дитини планшету та телефону для спілкування, небажання вести спілкування з позивачем безпосередньо та можливість спілкування через посередника /а.с.27-32/;
- листування між позивачем та сином, який вказаний абонентом «Синочка», який містить відео позивача та відсутність відповідей дитини 31 грудня 2024 року, 12 січня 2025 року, 24 січня 2025 року /а.с.34-36/.
Також сторонами у справі, як у заявах по суті, так і у поясненнях визнано, що позивач та відповідач проживають окремо. Відповідач з сином виїхали за межі України та на час розгляду справи фактично проживають у Федеративній Республіці Німеччина. Дитина відвідує навчальний заклад за місцем фактичного проживання. Також сторонами визнано, що матір`ю позивача є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до висновку Перещепинської міської ради про доцільність встановлення спілкування ОСОБА_8 з його малолітнім сином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджений рішенням Перещепинської міської ради Самарівського району Дніпропетровської області № 149 від 27 червня 2025 року /а.с.93, 94/. Органом опіки та піклування Перещепинської міської ради … розглянуто питання доцільності встановлення порядку спілкування батька ОСОБА_8 , з його малолітнім сином ОСОБА_4 . Згідно з характеристикою від депутата Перещепинської міської ради від 25 червня 2025 року ОСОБА_8 є соціалізованою, неконфліктною особою, підтримує добрі стосунки з родичами. Він офіційно працевлаштований, має стабільний дохід і своєчасно сплачує аліменти на утримання дитини. Відповідно до характеристики з місця роботи ОСОБА_2 від 25 червня 2025 року він зарекомендував себе як грамотний, відповідальний і сумлінний спеціаліст. Орган опіки та піклування Перещепинської міської ради вважає за доцільне задоволення позовних вимог ОСОБА_8 у повному обсязі. Встановлення порядку спілкування з дитиною відповідає принципу найкращих інтересів дитини, закріпленому як у національному законодавстві, так і у міжнародному праві. Враховуючи відсутність загроз з боку батька, належного виконання ним батьківських обов`язків, орган опіки вважає, що спілкування дитини з батьком є необхідним для її повноцінного емоційного розвитку, формування зв`язку з обома батьками та забезпечення права дитини на родинні стосунки. Орган опіки та піклування Перещепинської міської ради вважає доцільним визначити порядок спілкування батька ОСОБА_8 з його малолітнім сином ОСОБА_4 у тому вигляді, як це зазначено у позовній заяві, а саме: із застосуванням дистанційних засобів зв`язку (відеозв`язок, телефонні дзвінки), а також, за згодою сторін, визначити можливість особистих зустрічей. Такий порядок спілкування відповідає найкращим інтересам дитини, сприяє збереженню емоційного зв`язку з обома батьками, реалізує право дитини на родинні стосунки.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що встановлення саме такого способу участі батька у вихованні дитини буде сприяти забезпеченню справедливої рівноваги між правами дитини і її батьків, не суперечитиме інтересам та правам дитини у спілкування з обома батьками.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Декларацією прав дитини (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року), яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 2, 8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Також, згідно з ч. 5, 6 ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Як вбачається з матеріалів справи, наданий висновок органу опіки та піклування Перещепинської міської ради про доцільність встановлення спілкування ОСОБА_8 з його малолітнім сином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджений рішенням Перещепинської міської ради Самарівського району Дніпропетровської області № 149 від 27 червня 2025 року /а.с.93, 94/. Відповідно до вказаного висновку, згідно з наданими документами встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 2019 року, від якого народився син ОСОБА_4 . Шлюб було розірвано 26 квітня 2024 року. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю, яка з початком повномасштабного вторгнення рф виїхала з сином за межі України - спочатку до Польщі, згодом до Німеччини, де вони перебувають на даний час. Зі слів батька та на підставі наданих документів установлено, що після розірвання шлюбу мати дитини чинить йому перешкоди в реалізації права на особисте спілкування з сином, що суперечить нормам чинного законодавства України та порушує права дитини. Органом опіки та піклування Перещепинської міської ради … розглянуто питання доцільності встановлення порядку спілкування батька ОСОБА_8 , з його малолітнім сином ОСОБА_4 . Згідно з характеристикою від депутата Перещепинської міської ради від 25 червня 2025 року ОСОБА_8 є соціалізованою, неконфліктною особою, підтримує добрі стосунки з родичами. Він офіційно працевлаштований, має стабільний дохід і своєчасно сплачує аліменти на утримання дитини. Відповідно до характеристики з місця роботи ОСОБА_2 від 25 червня 2025 року він зарекомендував себе як грамотний, відповідальний і сумлінний спеціаліст. На підставі проведеного аналізу матеріалів справи, норм чинного законодавства та міжнародно-правових актів, зокрема статті 18 Конвенції ООН про права дитини, яка визначає, що обидва батьки несуть однакову відповідальність за виховання дитини, та статті 153 Сімейного кодексу України, відповідно до якої дитина має право на спілкування з обома батьками, незалежно від того, чи проживають вони разом, орган опіки та піклування Перещепинської міської ради вважає за доцільне задоволення позовних вимог ОСОБА_8 у повному обсязі. Встановлення порядку спілкування з дитиною відповідає принципу найкращих інтересів дитини, закріпленому як у національному законодавстві, так і у міжнародному праві. Враховуючи відсутність загроз з боку батька, належного виконання ним батьківських обов`язків, орган опіки вважає, що спілкування дитини з батьком є необхідним для її повноцінного емоційного розвитку, формування зв`язку з обома батьками та забезпечення права дитини на родинні стосунки. Беручи до уваги судову практику Верховного Суду України, зокрема постанову Верховного Суду України у справі № 754/9026/16-ц, де суд визнав, що перешкоджання одному з батьків у спілкуванні з дитиною є порушенням прав як батька, так і дитини. Виходячи з наведеного, на підставі аналізу наданих матеріалів, норм чинного законодавства України та положень міжнародних договорів, ратифікованих Україною, з метою захисту прав та законних інтересів малолітньої дитини, орган опіки та піклування Перещепинської міської ради вважає доцільним визначити порядок спілкування батька ОСОБА_8 з його малолітнім сином ОСОБА_4 у тому вигляді, як це зазначено у позовній заяві, а саме: із застосуванням дистанційних засобів зв`язку (відеозв`язок, телефонні дзвінки), а також, за згодою сторін, визначити можливість особистих зустрічей. Такий порядок спілкування відповідає найкращим інтересам дитини, сприяє збереженню емоційного зв`язку з обома батьками, реалізує право дитини на родинні стосунки.
Задовольняючи позовні вимоги в частині забезпечення спілкування малолітнього сина ОСОБА_4 з батьком, суд першої інстанції прийняв до уваги висновок органу опіки та піклування Перещепинської міської ради про доцільність встановлення спілкування, з яким апеляційний суд також погоджується, оскільки дані висновки підлягають врахуванню в частині ставлення батька до дитини, даних, що його характеризують.
Щодо доводів апеляційної скарги щодо неврахування бажання самої дитини ОСОБА_4 у спілкуванні з батьком, то суд апеляційної інстанції їх відхиляє, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема, він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
Батько та мати мають рівні права та обов`язки і при вирішенні питання про періодичність побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування місця проживання того з батьків, з ким дитина не проживає, слід виходити виключно з інтересів дитини.
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
За змістом частини другої статті 159 СК України обумовлення побачень з дитиною присутністю іншої особи можливе лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що при вирішенні сімейних спорів необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення рішення, і в першу чергу враховувати інтереси дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків. Водночас, інтереси дитини не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, емоційного стану.
Враховуючи постійне проживання дитини разом із матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок саме з нею, обумовлення побачень батька з дитиною виключно бажанням дитини призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною.

У цій справі суд першої інстанції не встановив негативної поведінки позивача, яка могла б зашкодити дитині чи будь-яких інших об`єктивних умов, за яких побачення сина з батьком можуть відбуватись виключно за бажанням дитини. Судом, також, не встановлено, що між батьком і дитиною існують стійкі психоемоційні перешкоди у спілкуванні, чи що психоемоційний стан малолітнього ОСОБА_5 свідчать, що спілкування з батьком поза його бажанням не відповідає найкращим інтересам дитини.
Схожий за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2023 року у справі № 523/21283/21, від 01 липня 2020 року у справі № 138/96/17. 
Апеляційний суд погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною скаржника не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.
Суд в оскаржуваному рішенні правильно встановив, що позиції сторін у справі свідчать, що вони не дійшли згоди у вирішенні питання про визначення способів участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею шляхом переговорів та прийняття обопільного рішення, що обумовлено їх окремим проживанням, неприязними стосунками, які склалися між сторонами, різним баченням бажаного ступеню участі батька, у житті дитини.
Як неодноразово зазначав Верховний Суд, зокрема у справах № 520/17217/13-ц, № 523/12535/21, суд також розуміє, що малолітні діти є вразливі до маніпуляцій зі сторони дорослих та певних ситуацій, а також враховує всі обставини, що могли спричинити формування саме таких думок у дітей, які могли виникнути під впливом зовнішніх факторів, яким вони в силу малолітнього віку неспроможні надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на них.
Дитина з лютого 2022 року перебуває під повним впливом одного з батьків, а саме матері.
Верховний Суд також неодноразово зауважував, зокрема у справах № 686/14512/17, № 182/8343/19, № 523/10461/21, № 127/22210/23, що при оцінці небажання дитини спілкуватися з батьком підлягають врахуванню вік дитини та факт її постійного проживання з матір`ю, яка має конфлікт з батьком, що негативно впливає на сприйняття дитиною його особи.
Жодних об`єктивних обставин, в силу яких дитина не хотіла б спілкуватися з батьком та родичами по батьківській лінії, з якими до конфлікту між батьками вона проводила час, у справі не встановлено.
Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог частково.
На підставі вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2025 року-  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
Повний текст постанови складено 07 травня 2026 року.

Судді