308/2368/26

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.05.2026           м. Ужгород
Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Голяна О.В., за участю представника Закарпатської митниці Держмитслужби Селеша О.Я., розглянувши матеріали, які надійшли від Закарпатської митниці Держмитслужби про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; громадянина України; місце проживання АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий 14.06.2010 Тячівським РВ ГУМВС України в Закарпатській області, РНОКПП – НОМЕР_2 , за ст. 485 Митного кодексу України,-
ВСТАНОВИВ:
З протоколу про порушення митних правил №0131/UA305000/2026 від 05.02.2026 вбачається, що 02.10.2025 до Закарпатської митниці надійшла інформація від уповноваженого митного органу Чеської Республіки щодо результатів перевірки сертифікатів з перевезення товарів EUR.1.
Згідно з відповіддю митного органу Чеської Республіки №35185-2/2025-900000-22020/ZD від 04.09.2025 встановлено, що декларація постачальника, на підставі якої було оформлено сертифікат EUR.1 № и.Ty 0648790 від 25.03.2024, фактично не видавалась відповідною компанією та має ознаки підроблення. 
Проведеним аналізом встановлено, що 28.03.2024 у зоні митного контролю митного поста «Виноградів» Закарпатської митниці декларантом ФОП ОСОБА_1 в особі уповноваженої особи подано митну декларацію ІМ40 ДЕ №24UA305270001418U7 разом із товаросупровідними документами, зокрема інвойсом та сертифікатом EUR.1 № и.Ty 0648790 від 25.03.2024 на товар — напівпричіп марки SCHMITZ, модель SCB S3T, 2014 року виготовлення.
Відправником товару виступало іноземне підприємство «Autodoprava Vaclav Svantner», одержувачем — ФОП ОСОБА_1 . Зовнішньоекономічна операція здійснювалась на підставі контракту №006CZ від 21.03.2024.
Митне оформлення товару здійснено із застосуванням преференційного режиму (код пільги 410), що передбачає звільнення від сплати ввізного мита для товарів, які походять з країн Європейського Союзу.
Для підтвердження преференційного походження товару декларантом було подано сертифікат EUR.1 № и.Ty 0648790 від 25.03.2024, на підставі якого застосовано відповідну пільгу, а також нараховано та сплачено ПДВ.
Водночас митний орган дійшов висновку, що зазначений сертифікат виданий на підставі підробленого документа, у зв`язку з чим є недійсним, а застосування преференційної ставки ввізного мита — неправомірним.
Згідно з розрахунками митного органу, у разі незастосування пільги сума митних платежів становила б 78 772,35 грн, у зв`язку з чим, за твердженням митниці, відбулося їх неправомірне зменшення на суму 29 539,63 грн.
У зв`язку з цим митний орган дійшов висновку про вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів шляхом подання недійсного сертифіката, що містить ознаки порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України.
Позиції сторін
Особа, відносно якої складено протокол, ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Захисник ОСОБА_1 адвокат Марич І.Ю. у судове засідання також не з`явився, однак подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 № и. НОМЕР_3 від 25.03.2024 був виданий уповноваженим митним органом Чеської Республіки у встановленому порядку, у зв`язку з чим у декларанта були обґрунтовані підстави вважати його належним та достовірним документом, який підтверджує преференційне походження товару.
У поданих поясненнях захисник вказує, що ОСОБА_1 не є особою, відповідальною за складання декларації постачальника, не брав участі у її оформленні чи поданні до митного органу Чеської Республіки та не мав об`єктивної можливості впливати на дії експортера або іноземного митного органу.
Також сторона захисту зазначає, що відповідно до положень Протоколу І до Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, саме експортер несе відповідальність за достовірність відомостей щодо походження товару, а митні органи країни-експортера зобов`язані перевіряти такі відомості перед видачею сертифіката EUR.1.
За таких обставин, на думку захисту, декларант, отримавши належним чином оформлений сертифікат, мав законні підстави покладатися на його достовірність та не був зобов`язаний здійснювати додаткову перевірку документів, які знаходяться поза межами його контролю.
Крім того, у письмових поясненнях зазначено, що відповідь митного органу Чеської Республіки не містить однозначного висновку про відсутність походження товару з Європейського Союзу, а лише ставить під сумнів наявність декларації постачальника, що не є тотожним встановленню факту подання неправдивих відомостей щодо країни походження товару.
У зв`язку з цим, на думку сторони захисту, вказаний документ не може вважатися належним та достатнім доказом подання декларантом неправдивих відомостей.
Також зазначається, що митним органом не надано жодних доказів того, що ОСОБА_1 усвідомлював недостовірність поданих документів, діяв узгоджено з експортером або мав намір неправомірно зменшити суму митних платежів.
Водночас диспозиція ст. 485 Митного кодексу України передбачає наявність спеціальної протиправної мети — неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, що свідчить про можливість вчинення такого правопорушення виключно з прямим умислом.
Як зазначає сторона захисту, відповідно до практики Верховного Суду, для кваліфікації дій за ст. 485 МК України необхідно встановити, що особа діяла свідомо, цілеспрямовано та з метою ухилення від сплати митних платежів.На переконання сторони захисту, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 такого умислу.
Враховуючи викладене, сторона захисту вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України.
Оцінка суду
Згідно з протоколом про порушення митних правил №0131/UA305000/2026 від 05.02.2026 ОСОБА_1 інкримінуються дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів шляхом подання сертифіката з перевезення товару EUR.1 № и.Ty 0648790 від 25.03.2024, що, за твердженням митного органу, призвело до неправомірного зменшення митних платежів на суму 29 539,63 грн.
Відповідно до ст. 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Згідно з диспозицією ст. 485 Митного кодексу України адміністративна відповідальність настає, зокрема, за подання митному органу документів, що містять неправдиві відомості, з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, або за інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.
Аналіз змісту вказаної норми свідчить про те, що обов`язковою ознакою складу правопорушення є наявність спеціальної протиправної мети — неправомірного зменшення або уникнення сплати митних платежів, що вказує на можливість вчинення такого правопорушення виключно з прямим умислом.
Судом встановлено, що під час митного оформлення товару ОСОБА_1 було подано сертифікат з перевезення товару EUR.1 № и.Ty 0648790 від 25.03.2024, який був виданий уповноваженим митним органом Чеської Республіки, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано митним органом.
Відповідно до положень Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом та Протоколу №1 до неї, сертифікат EUR.1 видається митними органами країни-експортера на підставі заяви експортера, при цьому саме експортер несе відповідальність за достовірність відомостей щодо походження товару, а митні органи країни-експортера зобов`язані перевіряти такі відомості перед видачею сертифіката.
Експортер, який подає заяву на видачу сертифіката EUR.1, повинен бути готовим надати митним органам країни експорту всі належні документи, що підтверджують походження товару, а митні органи мають право здійснювати перевірки та вимагати відповідні докази.
Таким чином, обов`язок підтвердження походження товару та відповідальність за достовірність відповідних відомостей покладається на експортера та митний орган країни-експортера, а не на імпортера.
Митним законодавством України не передбачено обов`язку декларанта перевіряти законність дій митних органів іноземної держави при видачі сертифікатів EUR.1 або достовірність первинних документів, що подаються експортером до такого органу.
Отже, отримавши сертифікат EUR.1, оформлений у встановленому порядку уповноваженим органом, ОСОБА_1 мав обґрунтовані підстави вважати його належним та достовірним документом та покладатися на нього при митному оформленні.
Посилання митного органу на лист уповноваженого митного органу Чеської Республіки №35185-2/2025-900000-22020/ZD від 04.09.2025 не спростовує факту видачі сертифіката EUR.1 та не містить однозначного висновку про відсутність походження товару з Європейського Союзу, а лише містить інформацію щодо непідтвердження декларації постачальника.
При цьому зазначений лист не містить даних про визнання сертифіката недійсним у встановленому порядку, не містить висновку про неправдивість відомостей, заявлених декларантом, та не виключає можливості походження товару з Європейського Союзу.
Також матеріали справи не містять доказів притягнення до відповідальності експортера або інших осіб, причетних до складання декларації постачальника, що стала підставою для видачі сертифіката.
Зібрані у справі докази не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 усвідомлював недостовірність поданих документів, діяв узгоджено з експортером чи іншими особами або мав намір неправомірно зменшити суму митних платежів.
Верховний Суд у постановах від 27.01.2022 у справі №725/3788/16-а та від 22.05.2020 у справі №751/1477/20 зазначив, що для притягнення до відповідальності за ст. 485 Митного кодексу України необхідно встановити, що особа діяла умисно, усвідомлювала протиправний характер своїх дій та бажала настання наслідків у вигляді несплати або зменшення митних платежів.
Разом з тим, аналіз зібраних у справі доказів у їх сукупності не дає підстав для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 прямого умислу на вчинення правопорушення.
Відповідно до ст. 495 Митного кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність або відсутність правопорушення та винність особи, при цьому такі докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.
Згідно зі ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється судом на основі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішень у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства» та «Коробов проти України», винуватість особи має бути доведена за стандартом «поза розумним сумнівом», який передбачає, що сукупність доказів виключає будь-яке інше розумне пояснення події.
У даній справі надані митним органом докази не є достатніми, чіткими та узгодженими між собою та не відповідають зазначеному стандарту доказування.
Суд також враховує, що відповідно до принципу презумпції невинуватості, закріпленого у ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Крім того, суд не вбачає підстав для витребування додаткових доказів, оскільки обов`язок доведення обставин, що обґрунтовують притягнення особи до адміністративної відповідальності, покладається на митний орган.
Витребування додаткових доказів у даному випадку фактично означало б усунення недоліків доказової бази сторони обвинувачення, що суперечить принципам змагальності сторін та презумпції невинуватості, а також виходить за межі повноважень суду.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній умисел на вчинення дій, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів, а відтак відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України.
Керуючись ст. 485, 527-529 МК України, ст. 247 п. 1, 283-285 КУпАП,
ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 485 Митного кодексу України закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України.
На постанову може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.
Суддя          Олена ГОЛЯНА