Справа №:755/15444/25
Провадження №: 2/755/6980/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко Микола Борисович, про стягнення безпідставно набутих коштів, -

В С Т А Н О В И В:
До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко Микола Борисович, про стягнення безпідставно набутих коштів.
Згідно заявлених вимог позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь  ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти за виконавчим провадженням, відкритим на підставі виконавчого напису №22409 від 12.03.2021 у розмірі 55 869,21 грн. 
Вимоги позову обґрунтовані тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченка Миколи Борисовича знаходилось виконавче провадження НОМЕР_2, відкрите на підставі виконавчого напису нотаріуса №22409, виданого 12.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» коштів. 22.04.2025 року Ананьївським районним судом Одеської області у справі №491/677/24 було винесено рішення, яким визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №22409 від 12 березня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною. Під час перебування виконавчого напису №22409 від 12.03.2021 на виконанні, з ОСОБА_1 було стягнуто кошти в розмірі 55 869,21 грн. Правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з ОСОБА_1 , на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, тому позивач вважає, що такі кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 серпня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі доставлено до електронного кабінету відповідача та третьої особи 24 серпня 2025 року, що підтверджується довідками про доставку електронного документу.
Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.
Третя особа також не скористалась своїм правом на подання до суду заяви по суті справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані докази та повідомлені обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.
Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 19 грудня 2019 року по справі №520/11429/17, колегія суддів визначила, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Судом установлено, що заочним рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 22 квітня 2025 року у справі №491/677/24 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс»», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко Микола Борисович, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №22409 від 12 березня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є боржником за кредитним договором №872124922 від 13 грудня 2019 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 70 від 17 березня 2020 року є ТОВ «Таліон плюс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, реєстр прав вимог №3 від 29 січня 2021 року є ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс», далі іменований - стягувач, заборгованість за кредитним договором №872124922 від 13 грудня 2019 року в загальному розмірі 66683 гривні 25 копійок.
Відповідно до положень ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За змістом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Як убачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченка Миколи Борисовича перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого напису №22409, вчиненого 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, який рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 22 квітня 2025 року визнано таким, що не підлягає виконанню.
Згідно листа приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченка Миколи Борисовича від 20 червня 2025 року № 33076, у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 було стягнуто з позивача 55 869,21 грн, з яких: 45 503,04 грн - кошти, перераховані на користь стягувача; 4 550,31 грн - основна винагорода приватного виконавця; 269,00 грн - витрати виконавчого провадження; 5 546,86 грн - надлишково стягнуті та повернені на рахунок боржника.
Крім того, в матеріалах справи наявні оплачені платіжні інструкції, де платником є 3 СПШР ДСНС України, отримувачем приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко Микола Борисович, з призначенням платежу 1006280;2112; Стягнення грошових коштів із д/в ОСОБА_1 ; ВП № НОМЕР_2 від 12.08.24р.: №1429 від 16 вересня 2024 року на суму 3 806,87 грн; №1469 від 18 вересня 2024 року на суму 1 970,00 грн; №1621 від 14 жовтня 2024 року на суму 3 806,87 грн; №1657 від 15 жовтня 2024 року на суму 328,33 грн; №1773 від 12 листопада 2024 року на суму 3 806,87 грн; №1829 від 15 листопада 2024 року на суму 1 652,26 грн; №1979 від 11 грудня 2024 року на суму 3 671,60 грн; №2019 від 13 грудня 2024 року на суму 1 900,00 грн; №43 від 15 січня 2025 року на суму 3 695,19 грн; №72 від 16 січня 2025 року на суму 1 900,00 грн; №166 від 12 лютого 2025 року на суму 3 646,86 грн; №212 від 19 лютого 2025 року на суму 1 900,00 грн; №464 від 17 квітня 2025 року на суму 5 546,86 грн; №311 від 18 березня 2025 року на суму 5 546,86 грн; №593 від 19 травня 2025 року на суму 3 646,86 грн. 
Отже, з наданих стороною позивача доказів, судом встановлено, що у рамках виконавчого провадження під час примусового виконання виконавчого напису, який в судовому порядку визнано таким, що не підлягає виконанню, зі стягнутих з позивача коштів перераховано на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» 45 503,04 грн.
Відповідач не скористався своїм правом та не подав відзив на позовну заяву з доказами на спростування доводів позовної заяви та на підтвердження того, що кошти в загальному розмірі 45 503,04 грн не були перераховані відповідачу.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про : 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. 
Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17).
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Крім того, згідно п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17).
Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося.
Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 334/2517/16-ц та від 13.01.2021 у справі № 539/3403/17).
Подібний висновок також сформульовано у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 910/16334/19.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідносин, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Судом установлено, що заочним рішенням Ананьївським районним судом Одеської області від 22 квітня 2025 року у цивільній справі № 491/677/24, виконавчий напис №22409 від 12 березня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною визнано таким, що не підлягає виконанню, оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, відтак кошти, стягнуті при примусовому виконанні виконавчого напису, який судом визнано таким, що не підлягає виконанню, підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані відпала.
Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України викладений Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.
Факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів.
Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20.
З матеріалів справи судом установлено, що на підставі виконавчого напису вчиненого 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною та зареєстрованого в реєстрі за №22409, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченком Миколою Борисовичем було відкрито виконавче провадження НОМЕР_2.
Так, заявляючи вимогу про повернення грошових коштів, стягнутих з позивача на користь відповідача у рамках вказаного виконавчого провадження, позивачем на підтвердження суми в розмірі 55 869,21 грн надано лист приватного виконавця Шуляченка М.Б. про стягнуті кошти у виконавчому провадженні.
Зі змісту вказаного листа вбачається, що загальний розмір стягнутих грошових коштів визначено позивачем з урахуванням основної винагороди та мінімальних витрат виконавчого провадження, а також надлишково стягнутих коштів, що повернуті на рахунок позивача.
Судом установлено, що під час примусового виконання виконавчого напису, який рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» фактично стягнуто заборгованість в сумі 45 503,04 грн.
Водночас, оскільки грошові кошти у вигляді основної винагороди та мінімальних витрат виконавчого провадження, а також надлишково стягнуті та повернуті позивачу кошти, які під час примусового виконання виконавчого напису стягувались з боржника ОСОБА_1 , фактично відповідачем - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» не отримувались, а тому відсутні підстави для їх стягнення згідно положень ст. 1212 ЦК України.
Враховуючи викладене та встановлене судом у розрізі спірних правовідносин, зважаючи на принципи справедливості, добросовісності та розумності, згідно з якими здійснюється цивільно-правове регулювання суспільних відносин та які визначають характер поведінки учасників з точки зору необхідності сумлінного здійснення ними своїх цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, шанування прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства, турботи про власні інтереси, закріплення адекватного захисту права або інтересу, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів у розмірі 45 503,04 грн. В іншій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки решта заявлених до стягнення коштів не була набута відповідачем.
Отже позов підлягає частковому задоволенню.
На підставі ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 789,00 грн. 
Враховуючи наведене та керуючись статтями 15, 16, 1212 Цивільного кодексу України, статтями 2-5, 8, 10, 12, 13, 76-83, 89, 141, 209, 229, 259, 263-265, 273, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (ЄДРПОУ 42254696, місцезнаходження: м. Київ, бул. Верховної Ради, буд.34, оф.511), третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко Микола Борисович (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Желябова, буд.4-А, офіс 307, 308) про стягнення безпідставно набутих коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 45 503,04 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 789,00 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. 

Суддя: