Дата документу 08.05.2026
Справа № 334/1587/26
Провадження № 2/334/1935/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 травня 2026 р.
Дніпровський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді - Гнатюка О.М.,
за участю секретаря судового засідання Якущенко Е.Р.
представника позивача ОСОБА_5
представника відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м. Запоріжжя надійшов цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.09.2014 року, який був розірваний відповідно до рішення суду від 11.07.2016 року.
Від шлюбу мають неповнолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2016 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частки заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.04.2016 року до повноліття дитини.
Після прийняття рішення суду про стягнення аліментів матеріальне становище позивача погіршилося.
Позивачу на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
В зв`язку із окупацією м. Мелітополь позивач фактично позбавлений права користування та розпорядження житлом, втратив усе нажите майно. Через наведені обставини у позивача виникла необхідність у забезпеченні житлом та іншим майном за новим місце проживання, що є зміною матеріального стану позивача.
Наразі позивач проходить військову службу та приймає участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією рф проти України, за що отримує додаткову винагороду у передбаченому законом порядку.
Хоча грошове забезпечення та додаткова винагорода є особистими коштами військовослужбовця та держава має утримувати військові частини окремим фінансуванням, однак цих коштів не вистачає та позивач витрачає майже увесь свій заробіток, окрім суми аліментів на своє забезпечення як військовослужбовця. Позивач витрачає свої доходи на придбання військової амуніції, необхідної для захисту, носіння боєприпасів та життєзабезпечення військовослужбовця,а також і на продовольче забезпечення. Окрім того, позивач із побратимами за власні кошти відбудували зруйноване керованою авіаційною бомбою укріплення. Проте надати підтвердження цим витратам не може, оскільки вказана інформація є засекреченою. 
Положенням ч. 5 ст. 183 СК України встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Тобто, чинним законодавством чітко встановлені обмеження, за якими стягнення аліментів на одну дитину має становити 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів та аліменти у вигляді 1/3 частини від заробітку підлягають стягненню на двох дітей.
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми нарахованого доходу вбачається, що в середньому Позивач отримує орієнтовно 120000,00 грн. на місяць та, відповідно, Відповідачу станом на теперішній час перераховуються аліменти у розмірі 40000,00 грн. та у разі зменшення розміру аліментів до 1/4 частини від доходів дитина отримуватиме приблизно 30000,00 грн., що значно перевищує розмір мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Повідомляємо суд, що Відповідач добровільно повертала частину отриманих аліментів Позивачу, за їхньою домовленістю між собою, так як розмір аліментів є більшим ніж встановлено законом та розмір отриманих аліментів був більш ніж достатнім для утримання дитини.
У квітні Відповідач повернула 12 050,00 грн., травні - 17 550,00 грн., червні - 20 000,00 грн., липні - 5025,13 грн., серпні 15 050,00 грн., вересні - 15 050,00 грн., жовтні 15 050,00 грн., листопаді - 8 040,20 грн.
Позивач зменшити розмір стягнення аліментів встановленого рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2016 р. по справі № 334/2323/16-ц та стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня набрання рішення суду законної сили і до повноліття дитини.
У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. 
Позивач в судове засідання не з`явився.
В судовому засіданні представник позивача підтримала позов. Просила його задовольнити.
Представник відповідачки в судовому засіданні заперечувала щодо можливості задоволення позову з мотивів, викладених у відзиві.
Стороною відповідача надано відзив, відповідно до якого заперечена можливість задоволення позову. Позивачем зазначено, що йому на праві власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , проте внаслідок окупації даної території, Позивач фактично був позбавлений права користування та розпорядження житлом та, нібито, втратив усе нажите майно, що на думку Позивача тягне для нього значні додаткові витрати. Однак, в частині даного, сторона Відповідача звертає увагу суду на той факт, що Позивач не був одноособовим власником вищенаведеної квартири. Позивачу у вказаній квартирі належала лише незначна частка у праві спільної власності, а тому, не можна вважати, що внаслідок окупації м. Мелітополь, Позивач був позбавлений суттєвого права власності, яке з урахуванням його нинішнього суттєвого доходу (близько 120 000,00 гри. на місць, як про те він сам зазначає у своєму позові) не можна набути на підконтрольній території Україні. В матеріалах справи відсутні і докази того, що наведена вище квартира була єдиним житлом Позивача, і що така квартира була саме постійним місцем проживання ОСОБА_2 до повномасштабної війни. Також, у відповідності до долученого Позивачем Витягу з реєстру територіальної громади № 2026/001484979 від 29.01.2026 р., ОСОБА_2 , ще з 15.05.2024 року, своїм зареєстрованим місцем проживання має житло за адресою: АДРЕСА_2 - що свідчить про те, що Позивач має в наявності постійне місце для проживання, яке зареєстроване в установленому законом порядку, а тому варто констатувати, що Позивач не несе жодних негативних наслідків в частині його забезпеченості житлом. Факт окупації м. Мелітополь Запорізької області, де на праві власності Позивачу належало 4/5 частки у попередньо наведеній квартирі, мав місце бути з 25.02.2022 року, як те визначено в Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 р. № 376. Разом з тим, з вказаного часу, тобто з 25.02.2022 року, Позивач не звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, з зазначеної підстави, а відтак варто прийти до висновку, що така обставина (окупація території, де у Позивача була частка в квартирі) - не є, та не була для нього визначальною, як підстава для зменшення розміру аліментів, що свідчить про те, що дане, ніколи не впливало на його можливість сплачувати аліменти на дитину саме у розмірі 1/3 частки його доходів. Позивачем до матеріалів справи не додано жодного доказу на підтвердження того, що він постійно купує, як він про те стверджує, військову амуніцію, необхідну для захисту, носіння боєприпасів та щодо інших потреб військовослужбовця. Так, зокрема не долучено жодних квитанцій, чеків, замовлень, рахунків-фактур, актів приймання-передачі, або будь-яких інших доказів на підтвердження доводів Позивача про купівлю ним амуніції. При цьому, звертаємо увагу суду, що купівля військової амуніції особою (одяг, камуфляж, взуття, розгрузка, речовий мішок, інші предмети, тощо) - не є секретною інформацією, або ж такою, що містить державну таємницю. Також варто і сказати, що з огляду на грошове забезпечення у розмірі орієнтовно 120 00,00 грн. на місяць, варто припустити, що таких коштів навіть з вирахуванням частки, яка припадає на сплату аліментів, у повній мірі вистачить на купівлю необхідних речей для потреб військовослужбовця. Позивач також посилається на те, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, слідує, що він орієнтовно отримує 120 000,00 гривень на місяць, а тому у разі зменшення розміру аліментів дитина буде отримувати 30 000,00 грн., що значно перевищує розмір мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Сторона Відповідача звертає увагу суду, що зазначені доводи Позивача взагалі не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Тобто, Позивач, як платник аліментів не може обмежувати розмір аліментів дитини у зв`язку зі зростанням доходу Позивача, який такі аліменти сплачує. Підставою для зменшення розміру аліментів може бути лише погіршення матеріального становища платника аліментів, яке підтверджене відповідними доказами, а не його покращення або стабільність такого високого доходу, як у випадку з Позивачем. Не обґрунтованими є й доводи Позивача викладені в його позові про те, що нібито, Відповідачка сама повертала йому сплачені аліменти, у зв`язку з їх зависоким розміром, оскільки зазначене не відповідає дійсності. В цій частині, повідомляємо суд, що у період з квітня по листопад 2025 року, Відповідачка дійсно перераховувала Позивачу певні суми коштів, але жодним чином не як повернення аліментів. Зазначене підтверджується й тим, що у всіх таких платіжних інструкціях, які містяться в матеріалах справи, у графі призначення платежу, вказано «Переказ власних коштів», а не повернення коштів, або повернення аліментів, тощо. Зазначене перерахування коштів з боку Відповідачки Позивачу відбувалося з підстав надання допомоги військовослужбовцям Збройних Сил через ОСОБА_2 , в тому числі і останньому, аби вони за місцем несення служби, могли спрямовувати їх на додаткові потреби, що в них виникають, тощо.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Судом встановлено, що сторони є колишнім подружжям.
Сторони мають від шлюбу неповнолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2016 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частки заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.04.2016 року до повноліття дитини.
Позивачем надано відомості щодо доходу, отриманого ним у 2025 році.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить 4/5 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до платіжних інструкцій ОСОБА_3 переказала відповідачу в 2025 році у квітні -12 050,00 грн., травні - 17 550,00 грн., червні - 20 000,00 грн., липні - 5025,13 грн., серпні 15 050,00 грн., вересні - 15 050,00 грн., жовтні 15 050,00 грн., листопаді - 8 040,20 грн.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обґрунтованим.
Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Так, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звертатися за судовим захистом.
В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У статті 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів, відповідно до частини 1 статті 192 СК України, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів.
Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. При цьому зазначена обставина має впливати на можливість сплачувати аліменти.
Підставою для змінення розміру аліментів позивачем зазначено зміну свого матеріального стану.
Стороною позивача заявлено про погіршення свого матеріального стану через окупацію м. Мелітополь, де знаходиться квартира, яка частково належить йому.
Суд, не заперечуючи факт окупації частини Запорізької області, звертає увагу на те, що на цей час позивач має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 з 15.05.2024 року. Стороною позивача не надано доказів, що позивач винаймає вказане або інше житло. 
Пов`язуючи погіршення свого матеріального стану із початком війни, позивачем подано інформацію щодо своїх доходів лише за 2025 рік, в зв`язку із чим суд позбавлений можливості зробити висновок про зміну майнового стану у порівнянні із попереднім періодом.
Також суду не надано доказів здійснення позивачем витрат на придбання військової амуніції, необхідної для захисту, носіння боєприпасів та життєзабезпечення військовослужбовця,а також і на продовольче забезпечення.
Щодо перерахування коштів відповідачкою на користь позивача слід зазначити, що у судовому засіданні сторони висловили протилежні версії їх призначення.
Відповідно до положень ст. 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.
Суд враховує, що у платіжних інструкціях, наданих позивачем, у призначенні платежу зазначено «переказ власних коштів».
За вказаних обставин, суд вважає недоведеним нецільове витрачання аліментів.
В той же час, в дитини встановлена наявність захворювань, які потребують постійного нагляду в лікарів та проходження медичного діагностування, що потребує значних витрат, крім того, матеріальне становище одержувача аліментів - матері дитини, з якою вона проживає, не поліпшилося.
За вказаних обставин суд не вбачає достатніх підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки таке зменшення розміру аліментів суперечить інтересам дитини.
З урахуванням наведеного суд вважає за необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 81, 89, 133, 259, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, ст. 180, 182, 183, 192 СК України суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлений 8 травня 2026 року.

Суддя: Гнатюк О. М.