Справа № 462/4594/25 Головуючий у 1 інстанції: Боровкова Д.О. 
Провадження № 22-ц/811/581/26 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 травня 2026 року м. Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, 
встановив:
25.06.2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно до закінчення сином навчання, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дорослу особу. 
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що за час перебування в шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 січня 2013 року, у подружжя народилося двоє дітей: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Після розірвання шлюбу син проживає разом із нею та перебуває на повному її утриманні. 
Відповідач самоусунувся від виховання сина, ухиляється від спілкування з ним, кошти на його утримання не надає.
На даний час син навчається у Національному університеті «Львівська політехніка» на денній, комерційній формі навчання, період навчання з 02.09.2024 року по 30.06.2028 року, тому не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток.
Зазначала, що потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням сина, оскільки повністю його утримує матеріально та несе витрати на комунальні послуги, харчування, одяг, навчання, підручники, транспорт, лікування та інші видатки. 
Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05 серпня 2025 року позов задоволено.
Присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчатися, у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно, на час його навчання, починаючи з 25 червня 2025 року, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку, за умов продовження навчання.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.
Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23 січня 2026 року заяву адвоката Степаняка І.В., подану в інтересах ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 серпня 2025 року залишено без задоволення.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_5 , просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в матеріалах справи немає жодного доказу, який би свідчив, що відповідач може надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину у зв`язку з його навчанням, позивач таких доказів не надала.
Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи на підтвердження матеріального становища відповідача, а та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.
Наголошує, що докази, на які посилалася позивач, доводять виключно потреби повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в допомозі з боку батьків, однак, жодним чином не свідчать про реальну можливість відповідача надавати таку допомогу. 
Разом з тим, відповідач вказує, що у серпні 2025 року одружився та має на утриманні малолітнього сина – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Наголошує, що на даний час нe працює і не має можливості отримувати дохід, оскільки навчається на денній платній формі навчання в BCП «Стрийський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування» на 3 курсі за контрактом i закінчує навчання 30.06.2027 року.
Окрім цього, щодо свого майнового стану наголошує, що жодного коштовного рухомого та нерухомого майна у власності немає, окрім квартири, яка була йому подарована ще у 2012 році, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
11.03.2026 року позивач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила доводи та вимоги апелянта.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 19.05.2026 року, є дата складення повного судового рішення – 28.05.2026 року. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
У відповідності до ч.1 ст.199 Сімейного кодексу (далі – СК) України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч.2 ст.199 СК).
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст.199 СК).
У відповідності до ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. 
У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, та інші обставини, що мають істотне значення. 
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання, зокрема, другим з батьків (ч.2 ст.200 СК).
Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Так, зокрема, статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Аналіз ст.ст.199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
Отже, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно з ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12.06.2007 року.
Згідно довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти №662673 від 24.06.2025 року, ОСОБА_3 є студентом другого курсу денної форми навчання за спеціальністю «Кібербезпека та захист інформації» Національного університету «Львівська політехніка» та закінчує навчання 30.06.2028 року.
Відповідно до довідки ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області №165-Ф від 13.06.2025 року, ОСОБА_2 працює на посаді головного спеціаліста в ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області, її дохід з січня 2024 року по грудень 2024 року склав 267822 грн. 42 коп. 
Відповідно до договору №413-22к від 09.08.2024 року про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців, укладеного між НУ «Львівська політехніка» та позивачем ОСОБА_2 , для здобувача вищої освіти ОСОБА_3 , загальна вартість платної освітньої послуги за весь термін навчання без урахування інфляції становить 169200 грн., вартість освітньої послуги за 2024/2025 рік становить 42300 грн. 
Відповідач ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , у них народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 29.03.2023 року.
Згідно із записами у трудовій книжці, відповідач ОСОБА_1 з 03.01.2025 року звільнений з останнього місця роботи за згодою сторін і з того часу офіційно не працевлаштований.
Відповідно до довідки №630 від 28.10.2025 року, виданої відокремленим структурним підрозділом (далі – ВСП) «Стрийський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування», ОСОБА_1 навчається у названому ВСП на третьому курсі спеціальності «Електроенергетика, електротехніка та електромеханіка» денної форми навчання за державним замовленням (контрактом) і закінчує навчання 30.06.2027 року.
Відомостей про дохід відповідача в матеріалах справи немає.
Водночас, відповідач сам вказує, що навчається на платній формі навчання в BCП «Стрийський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування», тому, на переконання колегії суддів, надана відповідачем копія трудової книжки із записом від 03.01.2025 року про звільнення з роботи за згодою сторін не є достатнім доказом на підтвердження відсутності у відповідача будь-якого доходу, оскільки він має фінансову можливість оплатити своє навчання.
Посилання відповідача на наявність у нього малолітньої дитини не звільняє його від обов`язку утримувати повнолітнього сина на період його навчання.
Отже, з урахуванням наведеного, а також, виходячи з принципу рівності обов`язку обох батьків забезпечувати належне утримання свого сина під час навчання, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром присуджених позивачці аліментів, тому підстав для зміни чи скасування рішення немає.
Таким чином, підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача, немає, судом не допущено порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 серпня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 28 травня 2026 року.

Головуючий     С.М. Бойко 
Судді:    С.М. Копняк 
А.В. Ніткевич