УХВАЛА
08 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 214/8572/25
провадження 51-2153ск26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09 грудня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2026 року,
встановив:
Захисник ОСОБА_5 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, перевіривши яку на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання приписів цієї статті.
Відповідно до приписів п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подала із зазначенням того, яке рішення має ухвалити суд касаційної інстанції.
Частиною 1 ст. 436 КПК визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
ОСОБА_5 у касаційній скарзі просить, зокрема скасувати вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09 грудня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2026 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Однак викладені захисником у касаційній скарзі вимоги до Суду у вказаній частині не узгоджуються з приписами ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками касаційного розгляду з огляду на таке.
По-перше, скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій є підставою для призначення нового розгляду в місцевому суді або закриття кримінального провадження з підстав, передбачених приписами ст. 284 КПК.
По-друге, призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції можливе лише у разі скасування ухвали апеляційного суду.
Отже, одночасні вимоги захисника про скасування рішень місцевого та апеляційного судів і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції, з огляду на викладене, є процесуально неспроможними.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Таке обґрунтування має співвідноситися з приписами ч. 1 ст. 438 КПК, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону 
(ст. 412 КПК); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, стверджуючи про незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, які, на її думку, допущені судами першої та апеляційної інстанцій, а також зазначити, у чому саме полягають
допущені судами порушення, які відповідно до положень ст. 438 КПК є підставою для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень з урахуванням приписів статей 412-414 КПК. 
Крім того, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу скаржника, що відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Водночас за змістом касаційної скарги захисник не погоджується із вироками місцевого та апеляційного судів, зокрема у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК). Проте викладені скаржником твердження у вказаній частині стосуються встановлення фактичних обставин справи та відповідно до приписів ст. 409 КПК є підставою для скасування або зміни судового рішення під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. 
Наведені вище обставини перешкоджають Верховному Суду встановити дійсну позицію скаржника щодо меж і, відповідно, результатів касаційного розгляду та перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження, оскільки суд касаційної інстанції згідно з ч. 2 ст. 433 КПК переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник оскаржує вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09 грудня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2026 року, проте касатор усупереч приписам ч. 5 ст. 427 КПК не долучила копії цих судових рішень.
Указане становить не лише формальне порушення вимог ст. 427 КПК, але й по суті не дає можливості Верховному Суду перевірити дотримання суб`єктом подання касаційної скарги положень статей 424, 425, 426 КПК, а саме: чи належать зазначені вище судові рішення до тих, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку; чи має право захисник подати касаційну скаргу на зазначені рішення судів та чи дотримано строку касаційного оскарження. 
З огляду на те, що касаційна скарга захисника не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги та подання додаткових документів.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 і встановити строк п`ятнадцять днів із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3