ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/848/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Пономаренко Т.О. 
при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Комунального підприємства "Харківський метрополітен" (61012, м. Харків, вул. Різдвяна, 29; код ЄДРПОУ: 04805918)  3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 16; код ЄДРПОУ: 14095412) 	
до 	Фізичної особи-підприємця Гавриш Тетяни Олексіївни ( АДРЕСА_1 ; адреса ВПО: АДРЕСА_2 ; код РНОКПП: НОМЕР_1 ) 	
про 	стягнення заборгованості 	
за участю представників:
не з`явились 

ВСТАНОВИВ:

13.03.2026 Комунальне підприємство "Харківський метрополітен" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Гавриш Тетяни Олексіївни, в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Гавриш Тетяни Олексіївни на користь Комунального підприємства "Харківський метрополітен" заборгованість за договором оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003 у сумі 62 686,77 грн., пеню в сумі 9 626,45 грн. за період з 21 березня 2025 року по 28 лютого 2026 року, 3% річних у сумі 1 276,44 грн. за період з 21 січня 2025 року по 28 лютого 2026 року, індекс інфляції у сумі 1 633,63 грн. за період з лютого 2025 року по грудень 2025 року, а також судові витрати покласти на відповідача.
Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем договору оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003 в частині своєчасної та в повному обсязі сплати орендної плати.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.03.2026 прийнято позовну заяву Комунального підприємства "Харківський метрополітен" до Фізичної особи-підприємця Гавриш Тетяни Олексіївни про стягнення заборгованості до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/848/26. Вирішено розгляд справи №922/848/26 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 16; код ЄДРПОУ: 14095412). Відповідачу відповідно до статті 251 ГПК України встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов; відповідно до частини 7 статті 252 ГПК України встановлено строк 15 днів з дня отримання цієї ухвали для подання клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Третій особі, згідно статті 251 ГПК України, встановити строк 5 днів з дня вручення цієї ухвали на подання до суду письмових пояснень щодо позову, 10 днів на подання до суду письмових пояснень щодо відзиву з дня його отримання.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.05.2026 вирішено перейти до розгляду справи №922/848/26 за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено справу №922/848/26 до розгляду у підготовчому засіданні на 03.06.2026.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.06.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 12.06.2026.
12.06.2026 до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення (вх.№14325).
Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.06.2026 прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи вказані додаткові пояснення.
Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.06.2026 відкладено судове засідання на 19.06.2026.
19.06.2026 до суду надійшли додаткові пояснення представника Комунального підприємства "Харківський метрополітен" Щербакової Н.Б. (вх.№14958 від 19.06.2026).
У додаткових поясненнях представник позивача пояснила, що відповідно до п. 16 Умов до Договору оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003, в редакції Додаткової угоди від 30.11.2021 співвідношення розподілу орендної плати станом на дату укладання договору: Балансоутримувачу 70% суми орендної плати; Бюджету Харківської міської територіальної громади 30% суми орендної плати. Однак, Додатковою угодою від 29.01.2025 вищевказаний пункт викладеного в новій редакції, а саме співвідношення розподілу орендної плати станом на дату укладання договору: Балансоутримувачу 30% суми орендної плати; Бюджету Харківської міської територіальної громади 70% суми орендної плати. Згідно п.3.2 Розділу II «Незмінювані умови договору» Договору оренди №1024- Н/280 від 01.07.2003, в редакції Додаткової угоди від 30.11.2021, орендна плата за січень - грудень року оренди, що настає за роком, на який припадає перший місяць оренди, визначається шляхом коригування орендної плати за перший місяць оренди на річний індекс інфляції року, на який припадає перший місяць оренди. Орендна плата за січень - грудень третього року оренди і кожного наступного календарного року оренди визначається шляхом коригування місячної орендної плати, що сплачувалася в попередньому році, на річний індекс інфляції такого року» Орендар сплачує орендну плату до бюджету Харківської міської територіальної громади та Балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному у пункті 16 Умов (або в іншому співвідношенні, визначеному законодавством), щомісяця до 20 числа поточного місяця оренди (п.3.3 Розділу II «Незмінювані умови договору» Договору оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003, в редакції Додаткової угоди від 30.11.2021). Орендар сплачує орендну плату на підставі актів надання послуг Балансоутримувача. Балансоутримувач надає акт наданих послуг на загальну суму орендної плати із зазначенням частини орендної плати, яка сплачується на рахунок Балансоутримувача, і частини орендної плати, яка сплачується до Бюджету Харківської міської територіальної громади. Балансоутримувач надає Орендарю акт наданих послуг (п. 3.4. II Розділу Незмінюваних умов договору до Договору оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003, в редакції Додаткової угоди від 30.11.2021).
Позивач, як Балансоутримувач майна у відповідності до умов Договору оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003, в редакції Додаткової угоди від 30.11.2021, надавав Відповідачу акти здачі-приймання робіт (надання послуг), а саме:
-№175/1 від 31.01.2025 на суму 10 327,32 грн,
-№702 від 28.02.2025 на суму 10 327,32 грн,
-№ 1171 від 31.03.2025 на суму 10 327,32 грн,
-№1690 від 30.04.2025 на суму 10 327,32 грн,
-№2324 від 22.05.2025 на суму -41 309,28 грн. (відкоригований розмір орендної тати з січня по квітень 2025 в бік зменшення (10 327,32 х 4 =41 309,28) відповідно до Додаткової угоди від 29.01.2025);
*№ 2325 від 22.05.2025 на суму 22 949,60 грн (перерахована орендна тата з січня по квітень 2025 року у розмірі 30% відповідно до Додаткової угоди від 29.01.2025);
- №2204 від 31.05.2025 на суму 5 737,40 грн;
- №2748 від 30.06.2025 на суму 5 737,40 грн;
- №3268 від 31.07.2025 на суму 5 737,40 грн;
- №3788 від 31.08.2025 на суму 5 737,40 грн;
- №4307 від 30.09.2025 на суму 5 737,40 грн;
- №4838 від 31.10.2025 на суму 5 737,40 грн;
- №5345 від 30. 11.2025 на суму 5 737,40 грн;
- №5860 від 31.12.2025 на суму 925,38 грн.
Таким чином, за період з січня по грудень 2025 року позивач нарахував відповідачу за актами здачі-приймання робіт (надання послуг), з урахуванням коригування, суму орендної плати у розмірі 64 036,78 грн. Крім того, на початок 2025 року заборгованість відповідача за Договором оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003 склала 100 319,99 грн, що підтверджується Актом звіряння розрахунків з дебіторами та кредиторами за період з 01.01.2025 по 30.09.2025, який було підписано заступником головного бухгалтера КП «Харківський метрополітен» Кушнаренко В.А. та ФОП Гавриш Т.О. без заперечень та зауважень (копія акту до додана до позовної заяви). У зв`язку з чим здійснені відповідачем оплати в 2025 році на суму 101 670,00 грн, що підтверджується реєстрами кредитних платежів, отриманих від банків для зарахування на рахунок клієнта по документу (копії додаються), були зараховані в рахунок оплати за попередні періоди (101 670,00/оплата в 2025 році - 100 319,99/борг за попередні періоди = 1350,01 /залишок). У реєстрах кредитних платежів, отриманих від банків для зарахування на рахунок клієнта по документу Відповідач в «Призначення платежу» зазначив: «орендна плата по дог. №10240Н/280 від 01.07.2003, у тому числі ПДВ 20% ...», але не конкретизував період за який здійснив оплату. Відповідно до п. 3.6. Розділу II «Незмінювані умови договору» до Договору оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003, в редакції Додаткової угоди від 30.11.2021 зазначено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується Орендодавцем (в частині, належній бюджету Харківської міської територіальної громади) та/або балансоутримувачем (в частині, належній Балансоутримувачу). У зв`язку з чим заборгованість відповідача з січня по грудень 2025 року склала 62 686,77 (64 036,18/орендна тата за 2025 рік - 1350,01 /оплата за 2025 рік = 62 686,77). Також, на підтвердження правомірності нарахованої суми боргу надаємо пояснення у вигляді таблиць щодо суми нарахування орендної плати в 2025 році з урахуванням змін, викладених у Додатковій угоді від 29.01.2025, та самої ставки орендної плати до Договору оренди №10240Н/280 від 01.07.2003.
Суд приймає до розгляду та долучає до матеріалів справи вказані пояснення.
Учасники справи явку своїх представників у судове засідання 19.06.2026 не забезпечили, про причини неявки не повідомили.
Суд наголошує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду.
Такі принципи господарського судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі, реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються їхніх інтересів, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення (відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №909/595/21).
Суд зазначає, що всі процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на супровідному листі відповідного документу та інформацією із КП "Діловодство спеціалізованого суду" про доставку електронного листа в кабінет Електронного суду.
Зокрема, Комунальному підприємству "Харківський метрополітен" та Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради ухвали суду про відкриття провадження у справі №922/848/26 від 17.03.2026, про перехід до розгляду справи №922/848/26 за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін від 18.05.2026, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 03.06.2026 та про відкладення судового засідання від 12.06.2026 в той же день було доставлено до їх електронних кабінетів, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
Разом з цим, копії ухвал про відкриття провадження у справі №922/848/26 від 17.03.2026, про перехід до розгляду справи №922/848/26 за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін від 18.05.2026, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 03.06.2026 та про відкладення судового засідання від 12.06.2026 суд з використанням установи поштового зв`язку АТ "Укрпошта" направив рекомендованим листом з повідомленням про вручення на відомі адреси відповідача.
Однак, вказану судову кореспонденцію, надіслану на офіційну адресу відповідача, повернуто на адресу суду з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою".
Водночас за адресою ВПО судову кореспонденцію вручено відповідачу особисто 21.03.2026, 23.05.2026 та 06.06.2026 відповідно.
Крім цього, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (reyestr.court.gov.ua) та знаходяться у вільному доступі.
Відтак, всіх учасників справи було належним чином повідомлено про розгляд даної справи, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.
Разом з цим, частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.
У судовому засіданні 19.06.2026 судом проголошено скорочене рішення (вступна та резолютивна частини).

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.
Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї доказів, 30.11.2021 між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (орендодавець), Комунальним підприємством “Підземне місто” (балансоутримувач) та Фізичною особою-підприємцем Гавриш Тетяною Олексіївною (орендар) було укладено додаткову угоду 30.11.2021 до Договору оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003 (далі - Додаткова угода від 30.11.2021).
На підставі наказу Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 30.06.2022 №259 “Про внесення змін в договори оренди”, приймаючи до уваги звернення КП “Харківський метрополітен” (вх.№2754 від 04.07.2022), в зв`язку зі зміною балансоутримувача об`єкту оренди, сторони прийшли до згоди, внести зміни до Договору оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003, в редакції Додаткової угоди від 30.11.2021, а саме: балансоутримувачем об`єкту вважати - Комунальне підприємство “Харківський метрополітен” (далі балансоутримувач), код ЄДРПОУ 04805918. 
Також сторони за даною Додатковою угодою від 30.11.2021 домовилися про те, що ця Додаткова угода набуває чинності з 01.06.2022.
Відповідно до п.4.1. Розділу I "Змінюваних умов договору" Додаткової угоди від 30.11.2021 (далі - Умови), об`єктом оренди є торгівельне місце №4, загальною площею 2.90 кв.м. у підземному підвуличному пішохідному переході №2 біля ст.м. “Університет”, за адресою: м. Харків, вул. Сумська,39-М (надалі - “Майно”), що знаходилося на балансі Комунальним підприємством “Підземне місто”.
Згідно з п.9.1. Умов, місячна орендна плата, визначена за результатами проведення аукціону у розмірі 7 000,00 грн, без податку на додану вартість.
Орендна плата за січень-грудень року оренди, що настає за роком, на який припадає перший місяць оренди, визначається шляхом коригування орендної плати за перший місяць оренди на річний індекс інфляції року, на який припадає перший місяць оренди. Орендна плата за січень-грудень третього року оренди і кожного наступного календарного року оренди визначається шляхом коригування місячної орендної плати, що сплачувалась у попередньому році, на річний індекс інфляції такого року (п.3.2. Розділу II "Незмінюваних умов договору Додаткової угоди від 30.11.2021).
Орендар сплачує орендну плату на підставі актів надання послуг балансоутримувача. Балансоутримувач надає акт наданих послуг на загальну суму орендної плати із зазначенням частини орендної плати, яка сплачується на рахунок балансоутримувача, і частини орендної плати, яка сплачується до бюджету Харківської міської територіальної громади. Балансоутримувач надає орендарю акт наданих послуг (п.3.4. II "Розділу Незмінюваних умов договору" Додаткової угоди від 30.11.2021).
Відповідно до п.16 Умов співвідношення розподілу орендної плати станом на дату укладання договору: 
- балансоутримувачу 70% суми орендної плати; 
- бюджету Харківської міської територіальної громади 30% суми орендної плати.
В подальшому, Додатковою угодою від 29.01.2025 до Договору оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003 п.16 Умов Додаткової угоди від 30.11.2021 було викладено в наступній редакції, а саме співвідношення розподілу орендної плати станом на дату укладання договору: 
- балансоутримувачу 30% суми орендної плати; 
- бюджету Харківської міської територіальної громади 70% суми орендної плати.
Орендар сплачує орендну плату до бюджету Харківської міської територіальної громади та балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному у пункті 16 Умов (або в іншому співвідношенні, визначеному законодавством), щомісяця до 20 числа поточного місяця оренди (п.3.3 Розділу II “Незмінювані умови договору” Додаткової угоди від 30.11.2021).
Пунктом 3.6. Розділу II “Незмінювані умови договору” Додаткової угоди від 30.11.2021 зазначено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується орендодавцем (в частині, належній бюджету Харківської міської територіальної громади) та/або балансоутримувачем (в частині, належній балансоутримувачу).
На суму заборгованості орендаря зі сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки національного банку на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати (п.3.7. Розділу II "Незмінюваних умов договору" Додаткової угоди від 30.11.2021).
Згідно з п.3.9. Розділу II "Незмінюваних умов договору" Додаткової угоди від 30.11.2021 припинення договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи пеню та неустойку.
Орендар зобов`язаний на вимогу орендодавця або балансоутримувача проводити звіряння взаєморозрахунків за орендними платежами і оформляти акти звіряння (п.3.10. Розділу II "Незмінюваних умов договору" Додаткової угоди від 30. 11.2021).
Майно вважається повернутим з оренди з моменту підписання балансоутримувачем та орендарем акту повернення з оренди орендованого майна (п.4.3. Розділу II "Незмінюваних умов договору" Додаткової угоди від 30.11.2021).
Пунктом 11.1. Розділу II “Незмінювані умови договору” Додаткової угоди від 30.11.2021 визначено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором.
Згідно з п.11.3. Розділу II “Незмінювані умови договору” Додаткової угоди від 30.11.2021 спори, які виникають за цим договором або у зв`язку з ним, не вирішені шляхом переговорів, вирішуються в судовому порядку.
Договір може бути достроково припинений на вимогу орендодавця та/або балансоутримувача, якщо орендар: допустив прострочення сплати орендної плати та строк більше трьох місяців або сумарна заборгованість з орендної плати більше, ніж плата за три місяці (пп.12.7.1. п.12.7. Розділу II "Незмінюваних умов договору" Додаткової угоди від 30.11.2021).
Балансоутримувач неодноразово надсилав на адресу орендаря вимоги (листи №27/249/01-09 від 05.02.2024 та №27/2292/0109 від 03.09.2025, претензія про сплату заборгованості №27/2675/01-09 від 13.10.2025) щодо сплати заборгованості за Договором оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003.
28.01.2025 орендар надав балансоутримувачу гарантійний лист, згідно якого Гавриш Т.О. гарантував оплату поточних нарахувань та існуючої заборгованості станом на 28.01.2025 у сумі 101 675,35 грн, за договором оренди нерухомого майна та договором відшкодування витрат на утримання орендованого орендованого нерухомого майна, балансоутримувачем якого є Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", з графіком погашення заборгованості кожного місяця з лютого по грудень 2025 року по 9 243,21 грн. Перелік договорів: №1024Н/280 від 01.07.2003, №491/03/23 від 07.03.2023.
У зв`язку з невиконанням орендарем суттєвої умови Договору оренди №1024- Н/280 від 01.07.2003, а саме несплати орендної плати орендодавець листом №9798 від 02.12.2025 повідомив орендаря про дострокове припинення Договору оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003.
Орендодавець листом від 14.01.2026 №528 повідомив балансоутримувача та орендаря, що за наказом Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради №1241 від 16.12.2025 “Про припинення Договору оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003”, договір припинено з 05.12.2025.
05.12.2025 орендар повернув балансоутримувачу нерухоме майно - торгівельне місце №4 у підземному підвиличному пішохідному переході №2 біля ст.м. “Університет”, загальною площею 2,90 кв.м., що розташоване за адресою: м. Харків, вул.. Сумська,39-М., що підтверджується Актом приймання-передачі нерухомого майна.
На підтвердження надання позивачем відповідачу орендних послуг за Договором оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003 позивач надав суду акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №291/1 від 31.01.2024, №843/1 від 29.02.2024, №1376/1 від 31.03.2024, №2015/1 від 30.04.2024, №3103/1 від 30.06.2024, №2466/1 від 31.05.2024, №4253/1 від 31.08.2024, №3669/1 від 31.07.2024, №5243/1 від 31.10.2024, №5733/1 від 30.11.2024, №6311/1 від 31.12.2024, №702 від 28.02.2025, №175/1 від 31.01.2025, №1171 від 31.03.2025, №1690 від 30.04.2025, №2204 від 31.05.2025, №2748 від 30.06.2025, №2325 від 22.05.2025, №2324 від 22.05.2025, №3268 від 31.07.2025, №3788 від 31.08.2025, №4838 від 31.10.2025, №4307 від 30.09.2025, №5345 від 30.11.2025, №5860 від 31.12.2025.
Зокрема, позивач, як балансоутримувач майна у відповідності до умов Договору оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003, в редакції Додаткової угоди від 30.11.2021, надав відповідачу акти здачі-приймання робіт (надання послуг), а саме:
- №175/1 від 31.01.2025 на суму 10 327,32 грн,
- №702 від 28.02.2025 на суму 10 327,32 грн,
- №1171 від 31.03.2025 на суму 10 327,32 грн,
- №1690 від 30.04.2025 на суму 10 327,32 грн,
- №2324 від 22.05.2025 на суму - 41 309,28 грн. (відкоригований розмір орендної тати з січня по квітень 2025 в бік зменшення (10 327,32 х 4 =41 309,28) відповідно до Додаткової угоди від 29.01.2025);
- №2325 від 22.05.2025 на суму 22 949,60 грн (перерахована орендна тата з січня по квітень 2025 року у розмірі 30% відповідно до Додаткової угоди від 29.01.2025);
- №2204 від 31.05.2025 на суму 5 737,40 грн;
- №2748 від 30.06.2025 на суму 5 737,40 грн;
- №3268 від 31.07.2025 на суму 5 737,40 грн;
- №3788 від 31.08.2025 на суму 5 737,40 грн;
- №4307 від 30.09.2025 на суму 5 737,40 грн;
- №4838 від 31.10.2025 на суму 5 737,40 грн;
- №5345 від 30. 11.2025 на суму 5 737,40 грн;
- №5860 від 31.12.2025 на суму 925,38 грн.
Таким чином, за період з січня по грудень 2025 року позивач нарахував відповідачу за актами здачі-приймання робіт (надання послуг), з урахуванням коригування, суму орендної плати у розмірі 64 036,78 грн.
Всі вищезазначені акти, окрім акта №5860 від 31.12.2025, підписані орендарем.
На підтвердження наявності заборгованості відповідача за Договором оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003 позивач також надає акти звіряння розрахунків з дебіторами та кредиторами за 2023-2025 роки, які підписані між балансоутримувачем та орендарем.
Зокрема, на початок 2025 року заборгованість відповідача за Договором оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003 склала 100 319,99 грн, що підтверджується актом звіряння розрахунків з дебіторами та кредиторами за період з 01.01.2025 по 30.09.2025, який було підписано заступником головного бухгалтера КП «Харківський метрополітен» Кушнаренко В.А. та ФОП Гавриш Т.О. без заперечень та зауважень.
Як свідчать надані позивачем виписки з реєстру кредитних платежів та як стверджує сам позивач, здійснені відповідачем оплати в 2025 році на суму 101 670,00 грн, що підтверджується реєстрами кредитних платежів, отриманих від банків для зарахування на рахунок клієнта по документу, були зараховані в рахунок оплати за попередні періоди (101 670,00/оплата в 2025 році - 100 319,99/борг за попередні періоди = 1350,01 /залишок).
У реєстрах кредитних платежів, отриманих від банків для зарахування на рахунок клієнта по документу відповідач в розділі «призначення платежу» зазначив: «орендна плата по дог. №10240Н/280 від 01.07.2003, у тому числі ПДВ 20% ...», але не конкретизував період за який здійснив оплату.
При цьому, як стверджує позивач, відповідач в порушення умов Договору оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003 після припинення його дії не сплатив позивачу - балансоутримувачу заборгованість за орендною платою за період з січня по грудень 2025 року у розмірі 62 686,77 грн (21599,59 (5399,90+5399,89+5399,90+5399,90=21599,59) + 5737,40 + 5737,40 + 5737,40 + 5737,40 + 5737,40 + 5737,40 + 5737,40 + 925,38 = 62 686,77).
Позивач у зв`язку з неналежним виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань направив на адресу відповідача претензію №27/137/01-09 від 19.01.2026, в якій вимагав сплатити заборгованість за договором оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003 та підписати Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №5860 від 31.12.2025 за грудень 2025 та Акт звіряння розрахунків з дебіторами та кредиторами з 01.03.2023 по 19.01.2026.
Однак, як стверджує позивач, відповідач в порушення умов Договором оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003 вищевказану заборгованість не сплатив, заперечень щодо непогодження з нарахованою сумою боргу не надав. Також, відповідач не повернув на адресу позивача підписані Акт звіряння розрахунків з дебіторами та кредиторами з 01.03.2023 по 19.01.2026 та Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №5860 від 31.12.2025. За таких обставин, розмір основної заборгованості за Договором оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003, що підлягає стягненню з відповідача складає 62 686,77 грн за січень - грудень 2025 року.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 Цивільного кодексу України).
Згідно з приписами статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За своєю правовою природою договір оренди майна є договором найму (оренди), згідно з яким, за приписами статті 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Приписами статті 283 Господарського кодексу України (тут і надалі - чинного на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).
Відповідно до частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Згідно із частиною першою статті 286 Господарського кодексу України орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.
Спірні правовідносини сторін регулюються також Законом України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції чинній на час існування спірних правовідносин), який є спеціальним законом з питань оренди державного та комунального майна та, відповідно до частин першої та другої ст.1, регулює організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.
Статтею 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.
Згідно зі ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» за договором оренди орендаря може бути зобов`язано використовувати об`єкт оренди за цільовим призначенням відповідно до профілю виробничої діяльності підприємства, майно якого передано в оренду, та виробляти продукцію в обсягах, необхідних для задоволення потреб регіону. Орендар зобов`язаний використовувати та зберігати орендоване майно відповідно до умов договору, запобігати його пошкодженню, псуванню. Орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.
Частиною 1 ст.19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.
За змістом статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об`єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем. Договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.
Аналогічні за змістом підстави були визначені ст.291 ГК України.
27.12.2019 набув чинності Закон України "Про оренду державного та комунального майна" №157-IX від 03.10.2019, який згідно п.1 Прикінцевих та перехідних положень був введений в дію з 01.02.2020. При цьому, згідно п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закон України Про оренду державного та комунального майна №2269-XII від 10.04.1992 із наступними змінами з дня введення в дію Закону №157-IX визнано таким, що втрачає чинність.
Відповідно до преамбули Закон України "Про оренду державного та комунального майна" №157-IX від 03.10.2019 цей Закон визначає правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим, а також передачею права на експлуатацію такого майна. майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим.
Пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-IX від 03.10.2019, визначено, що орендою є речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.
Статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-IX від 03.10.2019 визначено, що орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.
Орендна плата визначається за результатами аукціону.
У разі передачі майна в оренду без проведення аукціону орендна плата визначається відповідно до Методики розрахунку орендної плати, яка затверджується Кабінетом Міністрів України щодо державного майна та представницькими органами місцевого самоврядування - щодо комунального майна.
У разі якщо представницький орган місцевого самоврядування не затвердив Методику розрахунку орендної плати, застосовується Методика, затверджена Кабінетом Міністрів України.
Орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно.
Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.
Відповідно до ч.3 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Суд звертає увагу, що договір оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003 до матеріалів справи не додано. Однак, сама по собі відсутність у матеріалах справи примірника основного договору не є безумовною підставою для відмови у позові, якщо існування договірних правовідносин, їх зміст та виконання сторонами підтверджуються іншими належними та допустимими доказами.
За загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.
Відтак, відсутність примірника договору не виключає можливості встановлення змісту правовідносин сторін за допомогою інших належних доказів, зокрема додаткових угод, первинних бухгалтерських документів, актів виконаних робіт, актів звіряння та документів про здійснення платежів.
Подані позивачем додаткові угоди від 30.11.2021 та 29.01.2025 містять усі необхідні реквізити договору оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003, посилання на конкретний об`єкт оренди, сторін договору, розмір орендної плати, порядок її сплати, права та обов`язки сторін, а також підписані сторонами правовідносин.
Крім того, матеріали справи містять акти здачі-приймання робіт (надання послуг) за 2024-2025 роки, акти звіряння взаєморозрахунків між сторонами, гарантійний лист відповідача від 28.01.2025, у якому останній визнав існування заборгованості саме за договором оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003, банківські документи щодо здійснення відповідачем платежів із зазначенням у призначенні платежу договору оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003, акт повернення орендованого майна від 05.12.2025 та документи щодо припинення договору оренди.
Наведені докази у своїй сукупності підтверджують фактичне існування між сторонами орендних правовідносин, тривале виконання сторонами умов Договору та визнання відповідачем його чинності.
Верховний Суд у постанові від 14.01.2026 у справі №922/4558/24 зазначив, що факт поставки товару може бути підтверджений не лише первинними бухгалтерськими документами, а й сукупністю інших доказів, які переконливо свідчать про здійснення господарської операції.
Верховний Суд також наголосив, що для встановлення факту передачі товару суд має оцінювати всі надані сторонами докази в їх сукупності, включаючи видаткові накладні, договори, листування між сторонами та інші матеріали, що підтверджують реальність господарських відносин. Відсутність окремих документів не спростовують факт поставки, якщо сторона, яка заперечує її здійснення, не надала належних доказів на підтвердження своїх доводів.
Відтак, відсутність певних документів не спростовує існування правовідносин, якщо їх реальність підтверджується іншими доказами.
Оскільки відповідач протягом тривалого часу виконував договір, здійснював платежі та визнавав наявність заборгованості саме за договором оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003, суд вважає доведеним існування між сторонами орендних правовідносин незалежно від ненадання до матеріалів справи примірника первісного договору.
Разом з цим судом встановлено, що відповідно до умов договору оренди в редакції додаткових угод позивач як балансоутримувач протягом січня-грудня 2025 року надав відповідачу послуги з оренди майна та виставив відповідні акти на загальну суму 64 036,78 грн.
При цьому всі акти за спірний період, крім акта №5860 від 31.12.2025, підписані відповідачем без будь-яких зауважень щодо обсягу чи вартості наданих послуг.
Суд враховує, що непідписання окремого акта саме по собі не спростовує факту надання послуг, оскільки відповідач не надав доказів їх ненадання, не заявив мотивованих заперечень щодо їх обсягу чи вартості та не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву.
Також матеріалами справи підтверджено, що станом на 01.01.2025 за відповідачем обліковувалась заборгованість у розмірі 100 319,99 грн, яка була визнана ним шляхом підписання акта звіряння розрахунків без зауважень.
Суд зазначає, що акт звірки взаємних розрахунків не є майновою дією боржника, не свідчить про проведення певної господарської операції; сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом; акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб (позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 у справі №910/9004/13, від 19.04.2018 у справі №905/1198/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 04.12.2019 у справі №916/1727/17, від 23.09.2021 у справі №910/866/20).
Разом з цим, з наданих позивачем банківських документів вбачається, що у 2025 році відповідачем сплачено 101 670,00 грн. Оскільки у призначенні платежів відповідач не зазначив конкретний період погашення заборгованості, а на момент здійснення оплат існувала прострочена заборгованість попередніх періодів, позивач правомірно зарахував отримані кошти насамперед у рахунок погашення раніше виниклого боргу.
Після такого зарахування в рахунок орендних платежів за 2025 рік було спрямовано лише 1 350,01 грн, у зв`язку з чим заборгованість за орендною платою за період січень-грудень 2025 року склала 62 686,77 грн.
Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідач доказів сплати зазначеної суми або доказів неправильності здійсненого позивачем розрахунку суду не надав.
Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 62 686,77 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Разом з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 9 626,45 грн за період з 21 березня 2025 року по 28 лютого 2026 року.
Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Частина 1 статті 217 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) визначала, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.
Частина 2 зазначеної статті визначає такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 ЦК України.
За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Застосування штрафних санкцій, спрямовано перш за все на покарання за допущене правопорушення.
Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 Цивільного кодексу України).
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).
З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 27.05.2019 по справі №910/20107/17, від 21.05.2019 по справі №916/2889/13, від 16.04.2019 по справам №922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 по справі №910/1389/18, від 14.02.2019 по справі №922/1019/18, від 22.01.2019 по справі №905/305/18, від 21.05.2018 по справі №904/10198/15, від 02.03.2018 по справі №927/467/17.
Враховуючи вищевикладене, перевіривши надані позивачем розрахунки пені судом встановлено, що дані розрахунки є арифметично вірними та здійснені у відповідності до умов Договору та вимог чинного законодавства, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 1 276,44 грн за період з 21 січня 2025 року по 28 лютого 2026 року та індекс інфляції у сумі 1 633,63 грн за період з лютого 2025 року по грудень 2025 року.
Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.
Верховний Суд України у постанові від 12 квітня 2017 року по справі №3-1462гс16 зазначив, що порушення відповідачем строків розрахунків за отриманий товар, що встановлені договором поставки, є підставою для нарахування платежів, передбачених ст. 625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.
Верховний Суд України підкреслив, що платежі, встановлені ст.625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Також Верховний Суд України відмітив, що ст.617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.
Отже, Верховний Суд України розв`язуючи спір застосовує принцип права щодо пріоритету спеціальної норми над загальною.
Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 3-1195гс16.
14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.
Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання.
Враховуючи вищевикладене, перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних суд встановив, що дані розрахунки здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства і є арифметично вірними, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі “Руїс-Матеос проти Іспанії” від 23 червня 1993 р.).
Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.
Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.
У п.26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі “Надточій проти України” суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008).
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).
Згідно з вимогами частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Комунального підприємства «Харківський метрополітен» є доведеними належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Комунального підприємства "Харківський метрополітен" до Фізичної особи-підприємця Гавриш Тетяни Олексіївни про стягнення заборгованості – задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гавриш Тетяни Олексіївни ( АДРЕСА_1 ; адреса ВПО: АДРЕСА_2 ; код РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства "Харківський метрополітен" (61012, м. Харків, вул. Різдвяна, 29; код ЄДРПОУ: 04805918) заборгованість за Договором оренди №1024-Н/280 від 01.07.2003 у сумі 62 686 (шістдесят дві тисячі шістсот вісімдесят шість) грн. 77 коп., пеню в сумі 9 626 (дев`ять тисяч шістсот двадцять шість) грн. 45 коп. за період з 21 березня 2025 року по 28 лютого 2026 року, 3% річних у сумі 1 276 (одна тисяча двісті сімдесят шість) грн. 44 коп. за період з 21 січня 2025 року по 28 лютого 2026 року, індекс інфляції у сумі 1 633 (одна тисяча шістсот тридцять три) грн. 63 коп. за період з лютого 2025 року по грудень 2025 року, також суму судового збору у розмірі 3 328 (три тисячі триста двадцять вісім тисяч) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "24" червня 2026 р. 

Суддя		Т.О. Пономаренко