ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2026 р. Справа № 911/3371/25 
Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., за участю секретаря судового засідання Литовки А.С., розглянув матеріали справи
за позовом фізичної особи-підприємця Краснощока Вячеслава Володимировича 
до фізичної особи-підприємця Боженко Катерини Василівни 
про стягнення 778817,00 грн,
за участі представників учасників справи
від позивача – Савченко П.Д. – адвокат (поза межами приміщення суду);
від відповідача – не з`явився; 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Фізична особа-підприємець Краснощок Вячеслав Володимирович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Київської області із позовною заявою від 24.10.2025 до фізичної особи-підприємця Боженко Катерини Василівни (далі – відповідач) про стягнення 778817,00 грн.
Позов пред`явлено з підстав порушення відповідачкою зобов`язання з виготовлення та поставки позивачу продукції (предмети інтер`єру (меблі)) на підставі договору, укладеного в усній формі в липні 2024 року.
Господарський суд Київської області ухвалою від 10.11.2025 вказану позовну заяву залишив без руху та постановив усунути виявлені недоліки позовної заяви у десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Через канцелярію суду 21.11.2025 фізична особа-підприємець Краснощок Вячеслав Володимирович подав заяву від 19.11.2025 (про усунення недоліків позовної заяви).
Перевіривши вказану заяву і додані до неї документи, суд установив, що позивач усунув недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, у встановлений судом строк, що, відповідно до приписів частини третьої статті 174 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), є підставою для прийняття такої позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.11.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 22.12.2025; учасникам справи встановлено строки для вчинення процесуальних дій у справі.
Представник позивача у підготовче засідання 22.12.2025 не з`явився, проте через підсистему “Електронний суд” 18.12.2025, від позивача надійшло клопотання, за змістом якого останній просить суд відкласти підготовче засідання на іншу дату, у зв`язку із неможливістю уповноваженого представника бути присутнім у судовому засіданні.
Представник відповідача у підготовче засідання також не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву відповідач не подав.
Розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, суд визнав його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Ухвалою суду від 22.12.2025 року підготовче засідання відкладено на 12.01.2026 о 10:45.
Представники сторін у судове засідання 12.01.2026 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань чи заяв до суду не надходило. 
Беручи до уваги неявку представників сторін, для забезпечення процесуальних прав учасників справи та належної підготовки справи до розгляду по суті, суд вирішив відкласти підготовче засідання на 26.01.2026, про що виніс ухвалу від 12.01.2026.
В судове засідання 26.01.2026 представники позивача та відповідача не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, жодних заяв чи клопотань процесуального характеру до суду від учасників справи не надходило.
Щодо неявки відповідача втретє в судове засідання варто зазначити, що про час та місце кожного судового засідання останній повідомлявся належним чином та завчасно, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (ухвал суду) за номерами R067046801234, R067066254760, R067080615830, які підтверджують, що ухвали суду були направлені на адресу вказану у позовній заяві, яка відповідає адресі місцезнаходження згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак, поштові відправлення не було вручено адресату та повернуті підприємством зв`язку на адресу суду із зазначенням про відсутність адресата за вказаною адресою.
Згідно із частиною 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали у порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Згідно із пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).
Згідно ухвали суду від 26.01.2026 було постановлено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 23.02.2026.
В судове засідання 23.02.2026 з`явився позивач. Відповідач вкотре в судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань та пояснень стосовно поданого позову не надав.
Ухвалою суду від 23.02.2026 було повідомлено відповідача про оголошену перерву в судовому засіданні та призначення наступної дати розгляду справи на 16.03.2026.
Варто зазначити, що вказана ухвала була вручена відповідачеві за довіреністю 12.03.2026, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення за номером R068065355586.
Через підсистему “Електронний суд” 10.03.2026 від представника фізичної особи-підприємця Краснощока В`ячеслава Володимировича надійшла заява, за змістом якої останній просить суд, забезпечити свою участь у судовому засіданні 16.03.2026 об 11:00 та у всіх наступних судових засіданнях по справі №911/3371/25 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою суду від 13.03.2026 задоволено заяву представника фізичної особи-підприємця Краснощока Вячеслава Володимировича від 10.03.2026 про участь у судових засіданнях у справі №911/3371/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та визначено особу, яка братиме участь у судовому засіданні 16.03.2026 об 11:00 та у всіх наступних судових засіданнях у справі № 911/3371/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду: представник фізичної особи-підприємця Краснощока В`ячеслава Володимировича – адвокат Савченко Павло Дмитрович. 
Судове засідання, призначене на 16.03.2026 не відбулося, у зв`язку із оголошенням 16.03.2026 у місті Києві сигналу "повітряна тривога" з 11:10 до 11:24.
Ухвалою суду від 16.03.2026 наступне судове засідання призначено на 20.03.2026 о 10:45. 
В судове засідання 20.03.2026 відповідач вкотре не з`явився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином.
Ухвала разом з поштовим повідомленням за номером R067122856027 повернута на адресу суду із відміткою «адресат відсутній». 
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень стосовно інформації про дату, час та місце кожного судового засідання, номери яких вказані вище. 
Відзив на адресу суду від відповідача у зазначений в ухвалі суду від 29.12.2025 процесуальний строк не надійшов, як і будь-яких клопотань чи заяв до суду від відповідача також не надходило, правову позицію у справі відповідач не висловив.
Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частиною 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання, який був вчасно та належним чином повідомлений про розгляд справи, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.
В ході розгляду справи судом, відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГПК України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
Під час судового розгляду, відповідно до статей 209, 210 ГПК України були з`ясовані всі обставини, на які позивач у справі посилався, як на підставу своїх вимог та досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи.
У судовому засіданні 20.03.2026 в порядку абз. 1 ч. 1 ст. 219 ГПК України суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України проголосив скорочене рішення.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд 

ВСТАНОВИВ:
Між фізичною особа-підприємцем Краснощок Вячеславом Володимировичем (далі - замовник) та фізичною особою-підприємцем Боженко Катериною Василівною (далі – виконавець) в липні 2024 року був укладений усний договір поставки товару (меблів), на підтвердження чого позивач надав докази перерахування коштів на суму 778817,00 грн в період з 26.07.2024 по 24.07.2025 із призначенням платежу «оплата за меблі. Без ПДВ» на рахунок відповідача, а саме платіжні інструкції, зокрема:
- платіжна інструкція № 7 від 26.07.2024 року на суму 20000,00 грн;
- платіжна інструкція № 24 від 02.08.2024 року на суму 54406,00 грн;
- платіжна інструкція № 33 від 05.08.2024 року на суму 20500,00 грн;
- платіжна інструкція № 50 від 06.08.2024 року на суму 23000,00 грн; 
- платіжна інструкція № 51 від 07.08.2024 року на суму 31000,00 грн;
- платіжна інструкція № 63 від 09.08.2024 року на суму 4517,00 грн;
- платіжна інструкція № 67 від 12.08.2024 року на суму 53000,00 грн;
- платіжна інструкція № 92 від 16.08.2024 року на суму 15000,00 грн;
- платіжна інструкція № 93 від 16.08.2024 року на суму 5000,00 грн;
- платіжна інструкція № 99 від 19.08.2024 року на суму 11000,00 грн;
- платіжна інструкція № 113 від 20.08.2024 року на суму 35000,00 грн; 
- платіжна інструкція № 118 від 21.08.2024 року на суму 50000,00 грн;
- платіжна інструкція № 139 від 02.09.2024 року на суму 42284,00 грн;
- платіжна інструкція № 144 від 03.09.2024 року на суму 7903,00 грн;
- платіжна інструкція № 163 від 04.09.2024 року на суму 4584,00 грн;
- платіжна інструкція № 164 від 04.09.2024 року на суму 15000,00 грн;
- платіжна інструкція № 172 від 10.09.2024 року на суму 25000,00 грн;
- платіжна інструкція № 213 від 17.09.2024 року на суму 66431,00 грн;
- платіжна інструкція № 218 від 18.09.2024 року на суму 50000,00 грн;
- платіжна інструкція № 229 від 20.09.2024 року на суму 4827,00 грн;
- платіжна інструкція № 249 від 27.09.2024 року на суму 18000,00 грн;
- платіжна інструкція № 260 від 02.10.2024 року на суму 25000,00 грн;
- платіжна інструкція № 311 від 18.10.2024 року на суму 17365,00 грн;
- платіжна інструкція № 371 від 12.11.2024 року на суму 30000,00 грн;
- платіжна інструкція № 237 від 19.05.2025 року на суму 10000,00 грн;
- платіжна інструкція № 286 від 06.06.2025 року на суму 80000,00 грн;
- платіжна інструкція № 414 від 24.07.2025 року на суму 60000,00 грн;
Загалом на суму 778817,00 грн.
Як вказав позивач, за домовленістю сторін, відповідач мав створити та передати предмети інтер`єру – меблі за умови після здійснення повної попередньої оплати замовником. 
Разом з тим, звертаючись до суду із позовом, позивач твердить, що на всю суму здійсненої попередньої оплати відповідач меблі не виготовив, замовлену продукцію позивачеві не поставив, грошові кошти не повернув.
Зважаючи на факт порушенням господарських зобов`язань із виконання усного договору, позивач і звернувся з даним позовом про стягнення суми сплачених коштів в розмірі 778817,00 грн.
Як зазначалось вище, відповідач не скористався своїм процесуальним правом щодо подання відзиву на позов, зокрема, доказів виконання умов договору та виготовлення меблів на вказану суму суду не надав, так як і не подав документального підтвердження повернення грошових коштів; будь-яких інших пояснень, які б спростовували викладені позивачем обставини суду також не надіслав, у зв`язку з чим розгляд справи здійснюється за наявними матеріалами, поданими позивачем.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Одним з основоположних принципів приватноправового регулювання є закріплений в пункті 3 статті 3 та статті 627 ЦК України принцип свободи договору, відповідно до якого укладення договору носить добровільний характер і ніхто не може бути примушений до вступу в договірні відносини.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно із статтею 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Частиною першою статті 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до частини першої статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Відповідно до частин першої, другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 17 грудня 2018 року у справі № 912/1883/17 вказав, що за загальним правилом договір є укладеним у випадку повного і безумовного прийняття (акцепту) однією стороною пропозиції іншої сторони про укладення договору (оферти). При цьому укладання господарських договорів допускається у спрощений спосіб шляхом обміну листами, прийняття до виконання замовлень тощо. Зокрема, прийняттям пропозиції відповідно до частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України є вчинення особою, яка одержала оферту, відповідних конклюдентних дій (надання послуг, сплата коштів тощо). Зазначена правова норма не містить вичерпного переліку можливих конклюдентних дій.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Згідно поданих позивачем, в якості доказів, платіжних інструкції вбачається, що останні містять реквізити отримувача - ФОП Боженко Катерини Василівни із призначенням платежу «Оплата за меблі, без ПДВ». 
У відповідності до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно відповідача, у графі «види діяльності» за номером 31.01 міститься: виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі; 46.47 оптова торгівля меблями, килимами й освітлювальним приладдям.
Дата та номер запису проведення державної реєстрації 15.11.2022.
Враховуючи, що подані позивачем платіжні документи, за якими товар був оплачений, підтверджують здійснення розрахунку саме за меблі, діяльність стосовно виготовлення та продажу яких визначена у Витягу відповідача, а самі платіжні інструкції містять належні реквізити про особу отримувача та проведення банком вказаних коштів, суд встановив, що між сторонами укладено господарський договір поставки у спрощений спосіб.
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 стаття 712 ЦК України).
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Змістом зобов`язань сторін за договором поставки є сплата коштів покупцем ФОП Краснощоким В.В. за товар - меблі, що породжує для продавця ФОП Боженко К.В. негрошове зобов`язання поставити узгоджений та оплачений товар.
Відповідно до частини 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Доказів того, що відповідач, отримавши оплату, передав покупцю товар, або проінформував покупця про готовність товару до отримання у визначеному місці, матеріали справи не містять.
При цьому, здійснена позивачем на рахунок відповідача сплата коштів за своєю суттю є попередньою оплатою. 
Відповідно до частини 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Вказана норма надає право покупцю діяти альтернативно на власний розсуд, а саме або вимагати передання оплаченого товару, або повернути кошти.
Як зазначив Верховний Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.05.2024 у справі № 910/6267/23, що зі змісту зазначеної норми права (ч. 2 ст. 693 ЦК України) вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову. 
У відповідності до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Користуючись правом альтернативного вибору, з урахуванням норм ч. 2 ст. 530 ЦК України, 10.09.2025 представник ФОП Краснощока Вячеслава Володимировича, адвокат Савченко П.Д., звернувся до ФОП Боженко К.В. із претензією щодо повернення коштів, в якій просив повернути сплачені кошти в розмірі 778817,00 грн на розрахунковий рахунок ФОП Краснощок В.В.
Зазначена претензія у відповідності до поданих позивачем доказів – опису вкладення у цінний лист та накладної за номером 0420200142127 була направлена на поштову адресу відповідача 13.09.2025, про що свідчить відтиск печатки АТ «Укрпошта».
Разом з тим, як вказав позивач, відповіді на вказану претензію відповідач не надав, на вимогу про повернення коштів не відреагував. 
Суд встановив, що матеріали справи не містять доказів поставки спірного товару, як і не містять доказів повернення відповідачем позивачу сплачених коштів за платіжними інструкціями та на вимогу про повернення коштів.
З огляду на те, що відповідач не поставив погоджений між сторонами товар та не повернув позивачу суму попередньої оплати, а документально підтверджений розмір такої попередньої оплати становить 778817,00 грн, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача вказаних грошових коштів є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати (судовий збір) в розмірі 11682,25 грн покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
1. Задовольнити позов повністю.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Боженко Катерини Василівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Краснощока Вячеслава Володимировича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) – 778 817 (сімсот сімдесят вісім тисяч вісімсот сімнадцять) грн 00 коп. попередньо сплачених коштів та 11682 (одинадцять тисяч шістсот вісімдесят дві) грн 25 коп. судового збору.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до статей 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 30.04.2026 року

Суддя О.В. Щоткін