Справа № 139/230/26
Провадження № 2/139/177/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року селище Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: 
головуючого - судді Ліщини Т.П.,
з участю секретаря судових засідань Погорної В.С., 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 через свого представника адвоката Солоненка Б.М. 09.04.2026 звернулася до суду з позовною заявою та доданими до неї матеріалами до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.03.2011 позивач зареєструвала з відповідачем шлюб, який розірваний рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 30.10.2018 (справа № 139/945/18). В шлюбі у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Ще до подання заяви про розірвання шлюбу відповідач розпочав проживати окремо від сім`ї, у зв`язку з чим дитина проживає з позивачем. Батько не бере участі у матеріальному забезпеченні дитини, тому її утримання здійснює лише мати. Врегулювати дане питання у добровільному порядку відповідач не бажає, тому позивач звернулася до суду з цим позовом, у якому просить стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину, щомісячно, з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. 
Ухвалою від 20.04.2026 (а. с. 45, 46) позовну заяву судом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а її розгляд вирішено проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 
Цією ж ухвалою з Могилів-Подільської ДПІ ГУ ДПС у Вінницькій області витребувано інформацію про отримані ОСОБА_2 доходи (їх джерела, період та розмір) за період з 01.01.2025 по теперішній час, яка надійшла до суду 11.05.2026 (а. с. 53, 54).
Поштове відправлення з копією ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, яке 22.04.2026 надіслане позивачеві рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою її зареєстрованого місця проживання, вона отримала 28.04.2026.
Представникові позивача копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі доставлена в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (у тексті - підсистема «Електронний суд» ЄСІТС) 24.04.2026, що підтверджується складеною відповідальним працівником суду довідкою (а. с. 48). 
Поштове відправлення з копією ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, яке 22.04.2026 надіслане відповідачеві рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його зареєстрованого місця проживання, 08.05.2026 повернулася до суду без вручення з відміткою «Адресат відсутній» (а. с. 51, 52).
11.05.2026 суд прийняв рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, про що постановив відповідну ухвалу (а. с. 56); судове засідання призначив на 26.05.2026 (зворот а. с. 56).
Поштове відправлення з копією ухвали про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін позивач отримала 19.05.2026.
Представникові позивача копія ухвали про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін доставлена в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС 15.05.2026, що підтверджується складеною відповідальним працівником суду довідкою (а. с. 59).
Позивач та його представник в судове засідання 26.05.2026 не з`явилися. Цього ж дня до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи без їх участі, у якій позовні вимоги підтримує в заявленому обсязі та просить їх задовольнити (а. с. 62, 63).
Відповідач поштове відправлення з копіями ухвал від 20.04.2026 і 11.05.2026 та доданих до них матеріалів отримав 21.05.2026 (а. с. 61). Відзив на позовну заяву або інші заяви по суті справи від відповідача до суду не надійшли.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 і абз. 1 ч. 2 ст. 191 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при її підготовці до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи.
Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 275 ЦПК України).
Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У зв`язку з наведеним і відсутністю передбаченого ч. 5 ст. 279 ЦПК України клопотання будь-якої із сторін, суд ухвалив проводити розгляд справи в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання. За вказаних обставин, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося.
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, оцінивши докази за правилами ч. ч. 1 - 3 ст. 89 ЦПК України, суд установив наступне та дійшов до таких висновків.
Судом встановлено, що 03.03.2011 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб. Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 30.10.2018 у справі № 139/945/18 даний шлюб розірвано. 
В шлюбі у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом (а. с. 10).
На даний час ОСОБА_3 проживає без реєстрації разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується виданою старостою Рівненського старостинського округу довідкою від 24.02.2026 № 01-17/82 (а. с. 16) і актом обстеження матеріально-побутових умов від 26.02.2026 (а. с. 17).
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 04.05.2026, відповідач у період з квітня 2025 року до березня 2026 року отримав від ТОВ «КД «Вацак» дохід в сумі 256007,36 грн (а. с. 54).
У позовній заяві зазначено, що дитина перебуває на утриманні матері. Батько дитини ОСОБА_2 проживає окремо, коштів на її утримання не надає. Досягти домовленості про його участь в утриманні сина немає можливості. 
Відповідач таких тверджень позивача не заперечив та не спростував; відомостей про майновий стан, стан здоров`я і непрацездатність суду не надав; будь-яких обставин, які необхідно врахувати при вирішенні питання про стягнення аліментів і визначенні їх розміру суду не повідомив.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (із змінами), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з нормами ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України (у тексті - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 150 і ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з положеннями ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Суд вважає, що за таких обставин, на підставі наведених норм законодавства, відповідач повинен надавати матеріальну допомогу позивачеві на утримання своєї дитини. 
Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Враховуючи наведене, позовні вимоги про стягнення аліментів в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що становить п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач звернулася до суду з цим позовом 09.04.2026.
Згідно з п. 1. ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
Вирішуючи питання про судові витрати суд виходить з наступного.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. ч. 1 - 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. 
Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п/п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» для працездатних осіб з 01.01.2026 установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3328,00 грн. 
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Тобто станом на день розгляду і вирішення справи судом мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 1331,20 грн.
Враховуючи наведене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до п. 1 ч. 2 і ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 користувалася правовою допомогою адвоката Солоненка Б.М., що підтверджується ордером від 09.04.2026 (а. с. 39) та договором про надання правничої допомоги від 01.04.2026 (а. с. 31 - 35).
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн представник позивача надав до суду такі докази: договір про надання правничої допомоги від 01.04.2026 (а. с. 31 - 35), розрахунок вартості однієї години надання послуг (додаток 1 до зазначеного договору) (а. с. 36), акт наданих послуг (додаток 2 до зазначеного договору) (а. с. 37), довідка про отримані від клієнта кошти (отриманий гонорар) (додаток 4 до зазначеного договору) (а. с. 38).
Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
З огляду на те, що представником позивача надано докази фактично понесених витрат, а відповідачем не подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, то у суду наявні підстави для відшкодування в повному обсязі понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ст. 51 Конституції України, ст. ст. 141, 150, 180 - 183, 191 СК України, ст. ст. 12, 259, 263 - 265, 268, 279, 351, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити повністю.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 квітня 2026 року до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок на відшкодування понесених нею судових витрат з оплати професійної правничої допомоги.
Рішення в частині стягнення суми платежу (аліментів) на користь позивача ОСОБА_1 за один місяць з 09.04.2026 по 09.05.2026 допустити до негайного виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Тарас ЛІЩИНА