Справа № 761/50309/25
Провадження № 2/761/6397/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

13 травня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді: Осаулова А.А.
за участю секретаря судових засідань: Путрі Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в заочному порядку в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа- Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві про зняття арешту з майна,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2025 року ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, якому просила зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.02.2015 р. у виконавчому провадженні НОМЕР_4.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер сина позивача - ОСОБА_4 , якому на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 .
Позивач є єдиними спадкоємцем до майна ОСОБА_4 .
Під час оформлення спадкових прав позивач дізналась про наявність арешту на квартирі АДРЕСА_1 , накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.02.2015 р. у виконавчому провадженні НОМЕР_4.
Позивач зазначає, що виконавче провадження було відкрито щодо стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 . Вказані особи на даний час не мають відношення до квартири.
Наявність арешту перешкоджає позивачу в повному обсязі реалізувати свої спадкові права після смерті сина ОСОБА_4 .
Тому, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом.
У судове засідання позивач не з`явилась, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.
Відповідачі та третя особа у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзиву чи пояснень на позовну заяву не надали.
Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України).
У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 05.12.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши надані письмові докази у сукупності, дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 року у справі №761/17741/14-ц позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_2 та на квартиру АДРЕСА_3 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 . Визнано за ОСОБА_4 як спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 право вимоги на оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 за договорами від 1 вересня 2005 року № 26 та № 13/п про пайову участь у будівництві житлового будинку, укладеними між ОСОБА_5 та ДНВП «Центр Будінвест», а також на машиномісце на автостоянці за адресою: АДРЕСА_4 . Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 . Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 3 лютого 2016 року рішення районного суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права на оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 та на машиномісце на автостоянці за цією ж адресою про визнання права власності на зазначену квартиру та машиномісце про витребування з незаконного володіння ОСОБА_2 вказаної квартири та в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 в цій частині відмовлено. Позов ОСОБА_2 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні спірною квартирою.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2016 року рішення апеляційного суду скасовано, залишено в силі рішення Шевченківського районного суду м. Києва.
Право власності на квартиру зареєстровано 28.12.2016 р., що підтверджується витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.01.2017 р.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.
Як вбачається з довідки приватного нотаріуса Похитайло О.О. №61/02-14 від 21.05.2024 р. спадкову справу до майна ОСОБА_4 було заведено 26.03.2024 р., єдиним спадкоємцем є мати ОСОБА_4 - ОСОБА_1 .
Відповідно до відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.04.2026 р. 25.02.2015 р. було зареєстровано обтяження №8854603 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.02.2015 р. у виконавчому провадженні НОМЕР_4.
Згідно з листом Шевченківського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16.08.2024 р. у відділі перебувало виконавче провадження НОМЕР_4 щодо виконання виконавчого напису №271 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 1985300,00 грн. 10.12.2015р. виконавче провадження завершено, підстави для зняття арешту з майна - відсутні. 
Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".
Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положення містились у редакціях Закону України «Про виконавче провадження», чинних на час накладення арешту на майно боржника.
Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19).
Як вбачається з матеріалів справи, спірний арешт було накладено 25.02.2015 р. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.02.2015 р. у виконавчому провадженні НОМЕР_4. При цьому, 10.12.2015р. виконавче провадження завершено.
Матеріали справи також не містять об`єктивних даних, які б свідчили про те, що виконавчий напис, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, виконується нині, а також чи мало місце повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Таким чином, у суду відсутні відомості щодо виконання чи невиконання зазначеного виконавчого напису, а також щодо наявності у стягувача актуальних майнових претензій до боржника.
У своїх правових висновках, Верховний суд неодноразово вказував, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном (постанови Верховного суду від 07 липня 2021 року у справі №2-356/12, від 03 листопада 2021 року у справі №161/14034/20, від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15-ц, від 26 січня 2022 року у справі №127/1541/14-ц, від 18 січня 2023 року у справі №127/1547/14-ц, від09 січня 2023 року у справі №2-3600/09).
При цьому, судом враховано, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Вказаного висновку дійшов також Верховний Суд в постанові від 09.06.2022 р. у справі № 520/9588/16-ц. 
Так, судовими рішеннями у справі №761/17741/14-ц встановлено незаконність відчуження квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 .
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань.
Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує права позивача, внаслідок чого позивач позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися спадковим майном та власний розсуд.
Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, враховуючи те, у даному випадку існування арешту майна накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.02.2015 р. у виконавчому провадженні НОМЕР_4, порушує право позивача, як спадкоємця ОСОБА_4 , потреба у арешті майна та оголошення заборони на його відчуження на даний час відпала (доказів протилежного суду не надано та відповідачами не спростовано), тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 2-5,12-13, 19, 76-92, 95, 141, 187, 211, 223, 258-259, 264-265, 268, 272-273, 280, 352, 354-355 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», суд, -

в и р і ш и в:
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа- Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві про зняття арешту з майна, - задовольнити повністю.
Зняти арешт  з квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.02.2015 р. у виконавчому провадженні НОМЕР_4.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Реквізити учасників:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 .
Відповідачі:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_6 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_7 .

третя особа- Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Києві, код ЄДРПОУ 34967593, м. Київ, вул. Саксаганського, 110.

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов