П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/12334/24 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Томчук Андрій Валерійович 
Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю. 
24 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сторчака В. Ю. 
суддів: Матохнюка Д.Б.  Граб Л.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про поновлення на військовій службі, відновлення виплати грошового забезпечення, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про поновлення на військовій службі, відновлення виплати грошового забезпечення.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказав, що з 31.03.2022 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Наказом від 19.08.2024 № 231 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку за пп. "а" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Водночас позивач вважає, що його звільнення з військової служби є неправомірним, адже відповідно до норм частини 3 статті 40 КЗпП України заборонено звільняти працівників з роботи у період їх непрацездатності, тоді як 28.05.2024 ОСОБА_1 отримав тяжке поранення пов`язане із захистом Батьківщини та станом на дату звернення до суду перебував на лікуванні.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.04.2022 № 46 (по стройовій частині) ОСОБА_1 призначено до НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сил територіальної оборони ЗСУ та зараховано на всі види забезпечення та посади з 14.04.2022.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 28.05.2024 одержав травму (поранення) пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 10.06.2024 №350. Внаслідок отриманого поранення позивач потребував довгострокового лікування, про що свідчить довідка ВЛК КП "Калинівська центральна районна лікарня" Калинівської міської ради Вінницької області від 24.06.2024 № 67.
Судом досліджено наступні документи:
- виписку-епікриз КП "Калинівська центральна районна лікарня" Калинівської міської ради Вінницької області про перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 19.06.2024 по 23.07.2024;
- виписку із медичної карти стаціонарного хворого КПКНП "Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова ВМР" про перебування на стаціонарному лікуванні у період з 23.07.2024 по 12.08.2024;
- виписний епікриз КП "Калинівська центральна районна лікарня" Калинівської міської ради Вінницької області про перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у період з 12.08.2024 по 19.08.2024;
- виписку-епікриз КП "Калинівська центральна районна лікарня" Калинівської міської ради Вінницької області про перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 20.09.2024 по 30.09.2024.
21.07.2024 командир Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 направив командиру Військової частини НОМЕР_2 документи для вирішення питання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. "а" п. 2 ч. 4 статті 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу". Згідно супровідного листа № 1569/2110 направлено наступні документи: витяг із наказу від 14.04.2022 № 46; рапорт про звільнення від 20.07.2024 № 3192; завірена належним чином копія паспорту ОСОБА_1 ; подання на звільнення ОСОБА_1 .
Згідно рапорту про звільнення командира розвідувального взводу В/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 від 20.07.2024 № 3192 останній просив перед вищим командуванням щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. "а" п. 2 ч. 4 статті 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із досягненням граничного віку перебування на військовій службі (60 років), який 28.05.2024 отримав поранення під час безпосередньої участі у бойових діях і по теперішній час знаходиться на лікуванні.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 24.07.2024 № 91-РС (по особовому складу) сержанта ОСОБА_1 , колишнього розвідника-номера обслуги розвідувального взводу розвідувальної роти Військової частини НОМЕР_1 відповідно до пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнено з військової служби у відставку за пунктом "а" за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.08.2025 № 231 (по стройовій частині), сержанта ОСОБА_1 , звільненого з військової служби у відставку наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.07.2024 № 91-РС (по особовому складу), виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.
Не погоджуючись із звільненням з військової служби, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 2 Закону № 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
У відповідності до статті 12 Закону України № 2011-ХІІ, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з пунктом "б" частини першої статті 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби.
Відповідно до пункту 2 частини 4 цієї правової норми згаданої статті, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану звільняються з військової служби, зокрема, на підставах:
а) за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
б) за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.
В свою чергу пунктом 7 частини 1 статті 22 Закону України №2232-ХІІ встановлено граничний вік перебування на військовій службі: для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу до 60 років.
Відповідно до частини першої та другої статті 22 Закону № 2232-ХІІ, граничний вік перебування на військовій службі встановлюється:
1) для військовослужбовців рядового, молодшого сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - до 45 років;
2) для військовослужбовців старшого сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - до 50 років;
3) для військовослужбовців вищого сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - до 55 років;
4) для військовослужбовців молодшого офіцерського складу - до 45 років;
5) для військовослужбовців старшого офіцерського складу: майорів (капітанів 3 рангу), підполковників (капітанів 2 рангу) - до 50 років; полковників (капітанів 1 рангу) - до 55 років;
6) для військовослужбовців вищого офіцерського складу - до 60 років;
7) для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, з числа осіб:
рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу - до 60 років;
вищого офіцерського складу - до 65 років.
Військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань, які мають високу професійну підготовку, досвід практичної роботи на займаній ними посаді, визнані військово-лікарською комісією придатними за станом здоров`я для проходження військової служби, на їх прохання можуть бути залишені на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, встановлений частиною першою цієї статті, на строк до 5 років у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.
Пунктом 6 цього Положення передбачено, що початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України №2232-ХІІ.
Відповідно до пп. 1, 2 пункту 225 Положення № 1153/2008, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них; у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Згідно з п. 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.
При цьому пп. 1 пункту 35 Положення № 1153/2008 визначає, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення): за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених підпунктами "а" - "г", "д", "е", "є", "з" - "й", "л" та "о" пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Тобто, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення , зокрема за наявності такої підстави як "досягнення граничного віку перебування на військовій службі" рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 визначається Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 №170 (далі - Інструкція № 170, далі в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин).
За приписами пункту 12.1 Інструкції № 170 звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.
Відповідно до пункту 12.6. Інструкції №170 для проведення звільнення військовослужбовців з військової служби у кожній військовій частині щорічно до 15 грудня року, що передує року звільнення військовослужбовців з військової служби, складається План звільнення військовослужбовців (додаток 21). До Планів звільнення військовослужбовців включаються: військовослужбовці, які досягають граничного віку перебування на військової служби та виявили бажання звільнитися; військовослужбовці щодо залишення яких на військовій службі понад граничний вік позитивного рішення не прийнято.
Посадова особа, у підпорядкуванні якої є військовослужбовці, які виявили бажання звільнитись чи підлягають звільненню з військової служби, не пізніше ніж за чотири місяці до досягнення ними граничного віку перебування на військовій службі чи закінчення строку Контракту про проходження військової служби, зобов`язана здійснити заходи щодо: розрахунку вислуги років військової служби військовослужбовців; обстеження військово-лікарською комісією військовослужбовців.
Разом з тим, як вірно вказав суд першої інстанції, норми п. 12.8 -12.9 Інструкції № 170 передбачають, посадові особи відповідно до наданих їм прав зобов`язані звільнити з військової служби військовослужбовців, які досягли граничного віку перебування на військовій службі або які не виявили бажання укладати новий контракт.
Документи на звільнення військовослужбовців, які досягають граничного віку перебування на військовій службі або в яких закінчується строк Контракту про проходження військової служби, направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення, не пізніше ніж за два місяці до досягнення військовослужбовцем граничного віку перебування на військовій службі або закінчення строку Контракту про проходження військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до військової частини за місцем проходження військової служби у строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад, а також розрахунок військовослужбовців.
Командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення їх з військової служби.
Документи на звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються безпосередньо до служби персоналу, підпорядкованій посадовій особі, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби, у таких випадках звільнення: за підставами, передбаченими пунктами «б», «в» і «д» частини третьої, підпунктом «г» пункту 1 частини четвертої, підпунктами «а», «б», «в», «ґ» пунктів 1, 2 частини п`ятої, підпунктами «а», «б», «в», «ґ» пункту 1, підпунктами «а», «б», «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якщо звільнення відбувається за бажанням військовослужбовця.
Так, чинним законодавством передбачено обов`язок для посадових осіб військової частини звільнити військовослужбовця, який досяг граничного віку проходження військової служби, що по своїй суті є імперативною нормою, яке не передбачає врахування побажань військовослужбовця, а отже і його ініціативи у формі рапорту на звільнення з військової служби.
Під час розгляду цієї справи судом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №46 від 13.04.2022 позивач зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 , призначений на посаду командира гранатометного відділення військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №77 від 25.03.2024 позивач призначений на посаду розвідника-номера обслуги 2 розвідувального відділення розвідувального взводу.
Судом встановлено, що 28.05.2024 під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини у районі населеного пункту Новоолександрівка Покровського району Донецької області, позивач отримав поранення, у зв`язку з чим направлений на лікування до лікувального закладу охорони здоров`я, де проходив безперервне стаціонарне лікування у період з 28.05.2024 по 19.08.2024, що не спростовується учасниками справи.
На виконання вимог п.12.8 Інструкції, п.п. "а" п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» 21.07.2024 командуванням Військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 скеровано подання про звільнення позивача з військової служби на підставі п.п. «а» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку із досягненням останнім граничного віку перебування на військовій службі, а саме 60 років (дата настання граничного віку - 04.08.2024) (супровідний лист військової частини № НОМЕР_4 від 21.07.2024).
За результатами розгляду скерованого клопотання наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 24.07.2024 № 91-РС, який наділений правом видавати наказу по особовому складу, позивача звільнено із військової служби у відставку у зв`язку із досягненням граничного віку перебування на військовій службі.
Натомість, учасниками спору не спростовується, що після видачі наказу від 24.07.2024 № 91-РС позивач продовжував рахуватися у списках військової частини та отримував належне йому грошове забезпечення та додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ №168 від 28.02.2022.
При вирішенні спору, суд першої інстанції вірно врахував норми частини третьої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за якими: закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) військовослужбовець не виключається та контракт не припиняється (не розривається) у разі: перебування на лікуванні; захоплення в полон або заручником, а також інтернування у нейтральну державу; безвісної відсутності - до визнання його в установленому порядку безвісно відсутнім або оголошення померлим; настання інших випадків, визначених законодавством.
Таким чином, зважаючи на наведені вище норми чинного законодавства, слід зауважити, що саме день виключення зі списків особового складу військової частини частини вважається днем закінчення проходження військової служби. В той же час Закон № 2262-ХІІ містить заборону на виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини у разі перебування такого на лікуванні.
Разом з тим, враховуючи наведені норми, через перебування ОСОБА_1 на лікуванні, суд першої інстанції встановив, що відповідач 1 не реалізував наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 24.07.2024 № 91-РС, а позивач не був виключений зі списків Військової частини НОМЕР_1 та вважався таким, що продовжує проходити військову службу, оскільки на момент його видачі ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради Вінницької області.
Судом обгрунтовано не прийнято до уваги аргументи сторони відповідача відносно того, що 19.08.2024 до Військової частини НОМЕР_1 засобами СЕДО надійшла виписка з КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради Вінницької області, відповідно до якої позивач виписаний з лікувального закладу, а отже лікування останнього закінчено. Окрім того, позивачем направлено довідку військово-лікарської комісії від 19.09.2024 № 112, видану КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради Вінницької області, відповідно до якої позивач потребує відпустки за станом здоров`я.
Разом з тим, відповідно приписів до абз. 4 п. 11 статті 10-1 ЗУ "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не надається.
Таким чином, за наявності чинного наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 24.07.2024 № 91-РС про звільнення ОСОБА_1 з військової служби (у зв`язку із досягненням граничного віку перебування на військовій службі), враховуючи наявні докази закінчення лікування (12.08.2024), які надійшли до відповідача 19.08.2024, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.08.2025 № 231 (по стройовій частині), сержанта ОСОБА_1 , звільненого з військової служби у відставку наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.07.2024 № 91-РС (по особовому складу), виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.
Окрім того, згідно норм пунктів 219, 220 Положення №1153/2008 219, за якими військовослужбовці, які мають високу професійну підготовку, досвід практичної роботи на займаній ними посаді, визнані військово-лікарською комісією придатними за станом здоров`я для проходження військової служби, на їх прохання і за потреби Збройних Сил України можуть бути залишені на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі на строк до п`яти років.
Під час розгляду питання щодо залишення військовослужбовців на військовій службі понад граничний вік ураховуються: потреба Збройних Сил України; рівень командирської (професійної) підготовки; наукові ступені і вчені звання; досвід проходження військової служби у військових підрозділах, які направлялися за кордон; бойовий досвід; знання іноземної мови за стандартизованим мовним рівнем не нижче за "мінімально необхідний"; наявність освіти оперативно-тактичного або оперативно-стратегічного рівня (тільки для осіб офіцерського складу).
Питання про залишення військовослужбовців на військовій службі понад граничний вік порушується посадовими особами, які мають право видавати накази по особовому складу, і вище.
Згідно з пунктами 11.1- 11.2 Інструкції № 170 метою збереження досвідчених кадрів або у разі неможливості укомплектування окремих посад фахівцями належного рівня кваліфікації на військовій службі понад граничний вік на їх прохання можуть бути залишені окремі військовослужбовці, які мають високу професійну підготовку, досвід практичної роботи на займаній посаді та визнані військово-лікарською комісією придатними за станом здоров`я для проходження військової служби.
Військовослужбовці, які прийняли рішення продовжувати військову службу понад граничний вік, подають рапорт за підпорядкованістю з висловлюванням прохання продовжити військову службу понад граничний вік.
В силу норм пунктів 11.6-11.7 документи до відповідної служби персоналу надсилаються до 1 жовтня року, що передує року досягнення військовослужбовцем граничного віку перебування на військовій службі.
Відповідна служба персоналу готує документи для прийняття рішення щодо залишення військовослужбовця на військовій службі понад граничний вік посадовими особами, визначеними у пункті 222 Положення.
Прийняття рішень та видання наказів по особовому складу про залишення військовослужбовців на військовій службі понад граничний вік здійснюється до 1 грудня року, що передує року досягнення військовослужбовцем граничного віку перебування на військовій службі.
Таким чином, процедура залишення військовослужбовця, який досяг граничного віку перебування на військовій службі, чітко визначена положеннями Інструкції №170, місить вимоги до дій військовослужбовців, які висловлюють намір про проходження військової служби понад граничний вік та відповідних посадових осіб військової частини, алгоритм таких дій.
З аналізу положень законодавства вбачається, що у разі виявлення військовослужбовцем бажання продовжувати військову службу понад граничний вік, такий військовослужбовець має подати рапорт у термін до 1 грудня року, що передує року досягнення військовослужбовцем граничного віку перебування на військовій службі. При цьому, військовослужбовці, які досягли граничного віку перебування на військовій службі, підлягають звільнення незалежно від їх бажання продовжувати військову службу, тобто бажання військовослужбовця не є вирішальним фактором при залишенні на військовій службі.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 10.06.2021 у справі № 120/2472/19-а.
Натомість, судовим розглядом не встановлено, що позивач під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 виявляв намір щодо подальшого проходження військової служби понад граничний вік, чи вчиняв дії, передбачені чинним законодавством, які є необхідними для розгляду такого питання уповноваженими посадовими особами військової частини та прийняття рішення про продовження військової служби військовослужбовцем понад граничний вік чи відмові у такому рішенні.
З огляду на вищевказане, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача про визнання незаконним його звільнення з військової служби; скасування наказу Військової частини НОМЕР_1 від 19.08.2024 №231 та наказу Військової частини НОМЕР_2 від 24.07.2024 № 91-РС; поновлення на військовій службі; відновлення матеріального забезпечення та оплати такого згідно посадового окладу та додаткових виплат при пораненні за вимушено пропущений період під час незаконного звільнення.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Вінницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п. 2 ч.5 ст. 328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Матохнюк Д.Б.    Граб Л.С.