Справа № 752/31324/25 
Провадження № 2/752/3298/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И
08 травня 2026 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Машкевич К.В., за участю секретаря - Касаткіної А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (як законного представника ОСОБА_4 , 2018 року народження), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» про стягнення коштів, суд
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідачів по 10 348, 98 грн витрат, понесених ним при сплаті житлово-комунальних послуг по утриманню житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . 
Посилається в позові на те, що він та відповідачі зареєстровані у вказаній квартирі.
На даний час у квартирі проживає він та відповідачка ОСОБА_6 , умови договору найму житла виконує він.
Відповідач ОСОБА_2 з сім`єю та відповідач ОСОБА_5 проживають у інших квартирах, однак залишаються зареєстрованими у спірній квартирі і на них та малолітнього сина відповідача ОСОБА_2 нараховується плата за комунальні послуги за місцем їх реєстрації, які ними не сплачуються.
З 01 січня 2023 року до 01 грудня 2025 року ним особисто було сплачено комунальних витрат на 51 744, 91 грн, відповідачі участі в утриманні майна не приймають.
Таким чином, частка кожного із зареєстрованих у квартирі осіб становить 10 348, 98 грн.
З урахуванням цього, просить задовольнити позов.
Позов був зареєстрований судом 22 грудня 2025 року та відповідно до статті 33 ЦПК України було визначено склад суду.
Ухвалою суду від 25 грудня 2025 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам та третій особі копію позовної заяви з додатками.
Відповідно до статті 178 ЦПК України відповідачам був наданий строк для надання відзиву на позов, третій особі пояснень на позов.
Станом на день ухвалення рішення у справі відповідачі своїм правом не скористалися, відзив на позов не подали.
З урахуванням цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній доказами.
14 січня 2026 року надійшли пояснення на позов третьої особи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. 
Відповідно до статті 3 ЖК України в редакції Закону України № 2215-IX від 21 квітня 2022 року «Про дерадянізіцію законодавства України» житлові відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом та іншими актами законодавства України.
Згідно із статтею 62 ЖК України до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також норми Цивільного кодексу України.
Основним законом у сфері плати за комунальні послуги є Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Перелік житлово-комунальних послуг визначено статтею 5 Закону.
Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є:
1) споживачі (індивідуальні та колективні); 
2) управитель; 
3) виконавці комунальних послуг.
Статтею 7 цього Закону визначені права і обов`язки споживача (індивідуального споживача), зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а обов`язком - оплата наданих житлово-комунальних послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно з пунктами 1, 5 частини 2 статті 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний: 
1) укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; 
2) оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Частинами 1 та 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. 
Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Тобто, відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги.
З матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 .
Станом на 05 липня 2023 року за особовим рахунком у спірній квартирі рахувалася заборгованість з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 16 079, 96 грн, у зв`язку з чим КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» була направлена вимога про її сплату.
З матеріалів справи також вбачається, що відповідачі нотаріально посвідченими заявами від грудня 2022 року не заперечували проти укладення договору найму спірної квартири з позивачем після смерті попереднього наймача.
Встановлено також, що позивачем, як наймачем, укладено ряд договорів про надання послуг, а саме:
-23 вересня 2024 року з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій;
-23 вересня 2024 року з КП Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на отримання послуг з теплопостачання та гарячого водопостачання;
-приєднався до публічного договору про надання послуг з вивезення побутових відходів від 08 червня 2018 року.
З матеріалів справи також вбачається, що позивачем протягом січня 2023 - грудня 2025 року на виконання умов договорів було сплачено 51 744, 91 грн за надані послуги.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» До житлово-комунальних послуг належать:
1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком
2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Статтями 13 та 14 Закону передбачено, що відносини між споживачами у сфері житлово-комунальних послуг, здійснюються виключно на договірних засадах. 
Укладення договору про надання житлово-комунальних послуг є основним обов`язком споживача.
Судом встановлено та не спростовано відповідачами, договори про надання житлово-комунальних послуг укладено лише позивачем.
Тобто, порядок користування квартирою між ними не встановлювався, і окремі договори з відповідачами не укладалися.
Відповідно до пункту 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 ( із змінами ) у разі , коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата розподіляється:
1) за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря);
2) за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім`ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць;
3) за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар).
З урахуванням приведеного вище, суд приходить до висновку, що кошти, сплачені позивачем з надані послуги, мають розподілятися між відповідачами в рівних частинах.
Суд при цьому враховує, що відповідно до пункту 6 частини 1 статті 7 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
Пунктом 11 частини 2 статті 7 Закону передбачено, що споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.
Судом встановлено та не спростовується сторонами, що відповідачі про своє непроживання в квартирі не повідомляли.
Як зазначено в частині 3 статті 9 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором, актами цивільного законодавства.
Відповідно до статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладенійу постанові від 13 березня 2019 року в справі №521/3743/17 ( в схожих правовідносинах), кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. 
Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). 
Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.
Тобто, той із співвласників, який сплатив кошти за послуги, спрямовані на утримання спільного майна, в подальшому може пред`явити іншому із співвласників вимогу про стягнення в порядку регресу коштів, сплачених на утримання квартири у відповідності до його частки в спільному майні.
З урахуванням приведеного вище, понесених позивачем витрат на утримання спільного майна, вимоги позивача про їх стягнення з відповідачів відповідають вимогам закону.
Відповідно до статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. 
Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.
Частиною1 статті 59 ЦПК України передбачено, що права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.
Статтею 99.2 Податкового кодексу України визначено, що грошові зобов`язання малолітніх/неповнолітніх осіб виконуються їх батьками (усиновителями), опікунами (піклувальниками) до набуття малолітніми/ неповнолітніми особами цивільної дієздатності в повному обсязі. 
Батьки (усиновителі) малолітніх/неповнолітніх і малолітні/неповнолітні у разі невиконання грошових зобов`язань малолітніх/неповнолітніх несуть солідарну майнову відповідальність за погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу.
Таким чином, солідарну відповідальність за грошове зобов`язання малолітнього сина відповідача ОСОБА_2 мають нести батьки.
Суд при цьому також враховує наступне.
Відповідно до частин 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. 
Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.
Суд враховує також, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом. 
В Рішенні Конституційного суду України № 11-рп/2012 зазначається, що засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині 1 статті 55 Конституції України. 
Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною 1 статті 24 Конституції України, і стосується, зокрема, сфери судочинства. 
Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.
Тобто, суд конституційної юрисдикції тлумачить даний принцип, як принцип, який дає змогу всім учасникам реалізувати свої процесуальні права.
Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору частини 4 статті 263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. 
Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. 
З матеріалів справи вбачається, що ухвали про відкриття провадження в справі доставлені в електронні кабінети відповідачів 26 грудня 2025 року.
Тобто, відповідачі проінформовані про наявність справи в провадженні суду та її предмет.
Жоден з відповідачів відзив на позов не подав і та приведені в позові обставини не спростував, як і не заперечували обов`язок нести витрати по утриманню майна.
Більше того, жоден з відповідачів не поінформував суд про відсутність такого обов`язку у кожного з них.
Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
З урахуванням цього, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, суд приходить до висновку про задоволення позову.
Відповідно до частин 1,6 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.  
З урахуванням цього, звільнення позивача від сплати судового збору при зверненні до суду, судовий збір має бути стягнуто з відповідачів на користь держави.  
Керуючись статтями 3, 6, 15, 16, 526, 541, 543 ЦК України, статтею 6 СК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», статтями 4, 5, 12, 13, 59, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 10 348, 98 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 348, 98 грн.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ( як законних представників малолітнього ОСОБА_4 , 2018 року народження ) на користь ОСОБА_1 10 348, 98 грн.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 10 348, 98 грн.
Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 користь держави 517, 45 грн судового збору.
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач 1: ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Відповідач 2: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Відповідач 3: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 .
Відповідач 4: ОСОБА_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Суддя К.В. Машкевич