МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 травня 2026 р.  	№ 400/11953/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, вул. Захисників Миколаєва, 5,м. Миколаїв,54005, 	

про	визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – Позивач) звернулася з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі по тексту – Відповідач) з вимогами про:
- визнання протиправними дії щодо не нарахування та невиплати відносно ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період 01.06.2016 по 16.10.2025 день проведення фактичного розрахунку індексації грошового забезпечення;
- зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період 01.06.2016 по 16.10.2025 проведення фактичного розрахунку індексації грошового забезпечення у відповідності до Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 по справі №400/4564/25 їй була виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 31.11.2017 року в сумі 3 190,38 грн., однак Відповідач протиправно не нарахував та не виплатив компенсацію втрати частини доходів згідно «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого Постановою КМУ від 21.02.2001 року № 159, у зв`язку з несвоєчасною сплатою належних сум грошового забезпечення.
Ухвалою суду від 11.11.2025 р. відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 260 КАС України (без виклику сторін).
26.11.2025 р. Відповідач подав відзив на позовну заяву, просив в задоволенні позову відмовити. Відповідач зазначає, що Відповідач не порушував строк виплати доходу, який був нарахований Позивачу на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 у справі № 400/4564/25, а тому не зобов`язаний був нарахувати компенсацію втрати доходів у відповідності до Порядку № 159. Крім того, невиплачена індексація до грошового забезпечення, яка мала місце з 01.06.2016 по 30.11.2017 не підлягає компенсуванню, бо нормативні акти, які урегульовували це питання не відносили індексацію в окремий вид доходу, що підлягає компенсуванню.
26.11.2025 р. Відповідач подав клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін.
Ухвалою суду від 01.12.2025 р. призначено судове засідання по справі на 18.12.2025 о 13:30 год.
Суд розглянув справу 04.02.2026 р. у судовому засіданні за участі сторін. 
Вислухавши позицію сторін в судовому засіданні, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ з 25.04.1995 по 06.11.2015 та з 07.11.2015 по 12.02.2020 в Національній поліції України. 
З 13.02.2020 Позивач отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 по справі №400/4564/25 зобов`язано ГУНП в Миколаївській області нарахувати та виплатити Позивачці індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 30.11.2017.
На виконання вказаного рішення суду Відповідач відповідно до платіжної інструкції № 5961 від 16.10.2025 перерахував Позивачці індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 30.11.2017 року у розмірі 3206,41 грн.
23.10.2025 р. Позивачка направила заяву до ГУНП в Миколаївській області з проханням повідомити, чи входить в нараховану суму компенсація сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою КМУ 15.01.2004 № 44, а також надати завірені належним чином платіжні документи, які підтверджують безготівкове зарахування коштів на рахунок.
Листом від 05.11.2025 р. № 193510-2025 Відповідач повідомив, що індексація грошового забезпечення за період 01.06.2016 по 30.11.2017 згідно рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 по справі № 400/4564/25 була розрахована та виплачена 16.10.2025 на загальну суму 3982,70 грн., а саме: ПДФО (18 %) в сумі 607,53 грн. (ПІ №5957 від 16.10.2025), військовий збір (1,5 %) в сумі 168,76 грн. (ПІ №5956 від 16.10.2025), перерахування на картковий рахунок суми індексації грошового забезпечення 3206,41 грн. (ПІ №5961 від 16.10.2025). Також Відповідач надав копії платіжних інструкцій №5956, №5957, №5961 від 16.10.2025.
На думку Позивачки, в період з 01.06.2016 по 16.10.2025 Відповідач протиправно не нарахував та не виплатив їй компенсацію втрати частини доходів згідно «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого Постановою КМУ від 21.02.2001 року № 159, у зв`язку з несвоєчасною сплатою належних сум грошового забезпечення.
Вважаючи такі дії Відповідача протиправними, Позивач звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159).
Статтею 1 Закону № 2050-ІІІ визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно зі статтею 2 Закону № 2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: - пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); - соціальні виплати; - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення); - сума індексації грошових доходів громадян; - суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; - суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Відповідно до норм статей 3, 4 Закону № 2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінетом Міністрів України прийнято Порядок №159. 
Відповідно до пункту 2 цього Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Як визначено в пункті 3 Порядку № 159, компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Згідно з пунктом 4 Порядку № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Як встановлено судом, та не заперечується сторонами, на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 по справі №400/4564/25 ГУНП в Миколаївській області нарахував та виплатив Позивачці індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 30.11.2017 у розмірі 3206,41 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 5961 від 16.10.2025 р.
Суд зазначає, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Виконання судового рішення від 19.09.2025 по справі №400/4564/25 відбулось у місяці, в якому воно вступило в законну силу, і відповідно Відповідачем не порушено строк виплати доходу, який був нарахований позивачці на виконання вказаного рішення суду.
Крім того, суд вказує на те, що частина 2 статті 2 Закону № 2050-ІІІ та пункт 3 Порядку № 159 було доповнено Законом України № 1214-ІХ від 04.02.2021 у частині включення до переліку доходів, що підлягають компенсуванню – суми індексації грошових доходів громадян. А, отже, компенсація у зв`язку із втратою частини доходів підлягає не виплачена індексація в період після внесення змін у Закон № 2050-ІІІ та Порядок № 159, тобто з 04.02.2021 року, а та невиплачена індексація в період з 01.06.2016 по 30.11.2017 не підлягає компенсуванню, враховуючи те, що нормативні акти, які урегульовували це питання не відносили індексацію в окремий вид доходу, що підлягає компенсуванню.
Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Таким чином, з урахуванням наведеного, з огляду на ч. 2 ст. 2 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат Відповідачем, підстав для їх розподілу немає.
Керуючись ст. 2, 19, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Захисників Миколаєва, 5, м. Миколаїв, 54005, ідентифікаційний код 40108735) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 07.05.2026 р.

Суддя Н.В. Лісовська