Справа № 127/5436/24
Провадження № 2-др/127/86/26

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Сичука М.М.,
за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Лучинович Інни Віталіївни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненко Алли Миколаївни, про визнання права власності на нерухоме майно та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2026 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненко Алли Миколаївни, про визнання права власності на нерухоме майно та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири відмовлено повністю.
Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та зобов`язання вчинити дії задоволено повністю.
Під час ухвалення рішення судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат у частині витрат на професійну правничу допомогу, про відшкодування яких було заявлено відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 .
03 червня 2026 року представник ОСОБА_1 адвокат Лучинович І.В. подала до суду клопотання про приєднання доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 28 000 грн.
На обґрунтування заявлених вимог представником заявника подано копії договору про надання правничої допомоги від 04 квітня 2024 року, додаткових угод до нього, рахунків на оплату послуг адвоката, платіжних інструкцій, акта приймання-передачі наданих послуг та детального опису виконаних робіт.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Лучинович І.В., яка брала участь у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, клопотання підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.
Панчук А.П. у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на доводи, викладені у поданих ним запереченнях, додаткових письмових поясненнях та письмовому виступі, які просив врахувати під час вирішення питання про розподіл судових витрат.
Зокрема, Панчук А.П. зазначав, що заявлений до стягнення розмір витрат є завищеним та неспівмірним зі складністю справи й обсягом фактично виконаної адвокатом роботи, просив перевірити фактичну участь адвоката у кожному із зазначених судових засідань, надати оцінку обґрунтованості включення до розрахунку витрат, пов`язаних з апеляційним переглядом судових рішень, а також перевірити реальність, необхідність та співмірність заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Дослідивши матеріали справи, подані сторонами докази та вислухавши учасників справи, суд дійшов наступних висновків.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
За змістом частин першої, другої та восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих доказів.
Судом встановлено, що у відзиві на первісний позов та у зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 було заявлено про намір подати докази понесених витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення суду.
Рішення у справі ухвалено 29 травня 2026 року, а клопотання про ухвалення додаткового рішення разом із доказами понесених витрат подано представником Овдієнка В.М. у межах передбаченого частиною восьмою статті 141 ЦПК України строку.
На підтвердження понесених витрат заявником надано договір про надання правничої допомоги від 04 квітня 2024 року, додаткові угоди до нього, рахунки на оплату послуг адвоката, платіжні інструкції про сплату грошових коштів, акт приймання-передачі наданих послуг та детальний опис виконаних робіт.
Дослідивши вказані документи, суд доходить висновку, що факт укладення між ОСОБА_1 та адвокатом Лучинович І.В. договору про надання правничої допомоги, факт надання відповідних послуг та факт оплати таких послуг належним чином підтверджений матеріалами справи.
Обґрунтовуючи заяву про ухвалення додаткового рішення, представник ОСОБА_1 адвокат Лучинович І.В. посилалася на те, що під час розгляду справи ОСОБА_1 були понесені витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 28 000 грн.
На підтвердження зазначених обставин до заяви про ухвалення додаткового рішення долучено: договір про надання правничої допомоги №04/04/2024 від 04 квітня 2024 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Лучинович І.В.; додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги, відповідно до якої сторони погодили фіксований розмір гонорару адвоката за здійснення представництва інтересів клієнта у справі №127/5436/24 у суді першої інстанції в сумі 20 000 грн, а також окрему оплату участі адвоката у судових засіданнях з розрахунку 500 грн за участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та 5 000 грн за участь у судовому засіданні безпосередньо в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області; додаткову угоду №2 до договору про надання правничої допомоги щодо продовження строку дії договору; рахунки адвоката №1, №1-1 та №1-2 на загальну суму 28 000 грн, з яких 20 000 грн становить основний гонорар адвоката та 8 000 грн — оплата участі адвоката у судових засіданнях; платіжні інструкції, які підтверджують здійснення ОСОБА_1 оплати правничої допомоги на загальну суму 28 000 грн; акт приймання-передачі наданих послуг на загальну суму 28 000 грн, підписаний сторонами договору; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лучинович І.В. під час представництва інтересів ОСОБА_1 у даній цивільній справі. 
Згідно із поданим детальним описом робіт до складу правничої допомоги включено надання консультацій клієнту, аналіз матеріалів справи, підготовку та подання процесуальних документів, формування правової позиції у справі, підготовку та подання зустрічного позову, участь у судових засіданнях, ознайомлення з матеріалами справи, підготовку письмових пояснень та інших процесуальних документів, необхідних для належного захисту прав та інтересів клієнта.
Крім того, у поданому детальному описі робіт зазначено про участь адвоката у шістнадцяти судових засіданнях, у зв`язку з чим до загальної суми витрат додатково включено 8 000 грн вартості представництва під час судового розгляду справи.
На думку заявника, надані документи підтверджують як факт укладення договору про надання правничої допомоги, так і реальність понесених витрат, їх оплату клієнтом та безпосередній зв`язок таких витрат із розглядом даної цивільної справи, а тому останні підлягають стягненню з ОСОБА_2 у повному заявленому розмірі 28 000 грн.
Разом з тим сам по собі факт укладення договору про надання правничої допомоги та здійснення клієнтом оплати не є безумовною підставою для покладення на іншу сторону усієї заявленої суми витрат.
Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд зобов`язаний перевірити не лише реальність таких витрат, а й їх необхідність та співмірність конкретним обставинам справи.
Вирішуючи питання щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації за рахунок іншої сторони спору, суд враховує, що сам по собі факт укладення договору про надання правничої допомоги між клієнтом та адвокатом, а також здійснення клієнтом оплати за надані послуги не покладає на суд обов`язку автоматично стягувати з іншої сторони всю визначену сторонами договору суму.
Так, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зазначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд повинен виходити не лише з факту їх понесення, а й оцінювати їх з точки зору реальності, необхідності та розумності. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що суд має перевіряти дійсність заявлених витрат, їх зв`язок із розглядом конкретної справи, необхідність здійснення таких витрат та співмірність їх розміру з урахуванням конкретних обставин справи. 
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зазначила, що зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного договору про надання правничої допомоги, не є обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами спору. Суд повинен самостійно оцінювати, чи були такі витрати фактично понесені, чи були вони необхідними для належного захисту прав та інтересів сторони у конкретній справі, а також чи є їх розмір обґрунтованим та співмірним. 
Велика Палата Верховного Суду також звернула увагу на те, що метою відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є компенсація стороні необхідних витрат, понесених у зв`язку із судовим розглядом справи, а не покладення на іншу сторону обов`язку відшкодовувати будь-які витрати у тому розмірі, який сторони договору про надання правничої допомоги визначили між собою на власний розсуд. Тому суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат не обмежується формальною перевіркою наявності договору, акта виконаних робіт та платіжних документів, а зобов`язаний надати оцінку співмірності заявлених сум з огляду на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, кількість і характер підготовлених процесуальних документів, тривалість розгляду справи, кількість судових засідань та значення справи для сторін.
Відтак, навіть за наявності належних доказів фактичного понесення витрат на професійну правничу допомогу суд не позбавлений права зменшити їх розмір, якщо дійде висновку про невідповідність заявленої суми критеріям розумності, необхідності та співмірності, передбаченим статтями 137 та 141 ЦПК України. Аналогічний підхід неодноразово застосовувався Верховним Судом під час вирішення питань щодо розподілу судових витрат. 
Оцінюючи доводи ОСОБА_2 щодо неспівмірності заявлених витрат, суд враховує, що дана справа дійсно була складною, розглядалася тривалий час, передбачала дослідження значного обсягу доказів, підготовку процесуальних документів, формування правової позиції сторони та участь представника у судових засіданнях.
Разом із тим суд бере до уваги, що частина процесуальних документів, підготовлених представником Овдієнка В.М., містила правову позицію, яка залишалася незмінною протягом усього розгляду справи, а окремі доводи та заперечення фактично дублювали раніше викладені аргументи.
Крім того, суд враховує доводи Панчука А.П. щодо необхідності перевірки співмірності витрат, заявлених за участь адвоката у судових засіданнях, а також щодо включення до детального опису робіт відомостей про участь адвоката у судових засіданнях, пов`язаних із переглядом судових рішень в апеляційному порядку.
Хоча самі по собі наведені обставини не спростовують факту надання правничої допомоги та понесення відповідних витрат, вони підлягають врахуванню судом під час визначення розміру компенсації, яка має бути покладена на іншу сторону спору.
Суд також бере до уваги предмет спору, характер спірних правовідносин, тривалість розгляду справи, значення справи для її учасників, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, принципи справедливості, добросовісності та розумності, а також необхідність забезпечення справедливого балансу між інтересами сторін
За результатами оцінки поданих доказів у їх сукупності суд доходить висновку, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 28 000 грн є документально підтвердженими та фактично понесеними заявником, однак їх повне відшкодування за рахунок іншої сторони не відповідає критеріям розумності та співмірності, встановленим статтею 137 ЦПК України.
З огляду на складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, кількість проведених судових засідань, характер виконаної роботи, а також враховуючи заперечення ОСОБА_2 щодо співмірності заявлених витрат, суд вважає обґрунтованим та справедливим визначити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , у сумі 15 000 грн.
Саме такий розмір, на переконання суду, відповідає критеріям реальності, необхідності, розумності та співмірності судових витрат, узгоджується із засадами цивільного судочинства та забезпечує справедливий баланс прав та інтересів сторін.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.
Суд також враховує, що зустрічний позов ОСОБА_1 є немайновим та підлягав оплаті судовим збором у порядку, визначеному Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру встановлюється ставка судового збору у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому подається позовна заява.
Станом на дату подання зустрічного позову (09 травня 2024 року) розмір судового збору за подання такого позову становив 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Разом із тим ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору при поданні зустрічного позову на підставі закону, у зв`язку з чим зазначена сума судового збору не була сплачена при зверненні до суду.
Відповідно до статей 141, 133 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, від сплати яких сторона була звільнена, підлягають компенсації за рахунок сторони, яка програла спір, шляхом їх стягнення до Державного бюджету України.
Оскільки зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено повністю, а первісний позов ОСОБА_2 залишено без задоволення, суд дійшов висновку про необхідність покладення витрат зі сплати судового збору за подання зустрічного позову на відповідача за зустрічним позовом.
Керуючись статтями 133, 137, 141, 270, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Лучинович Інни Віталіївни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №127/5436/24 задовольнити частково.
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі №127/5436/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненко Алли Миколаївни, про визнання права власності на нерухоме майно та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та зобов`язання вчинити дії.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судовий збір за подання зустрічного позову ОСОБА_1 у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На додаткове рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне додаткове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на додаткове рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.
Повний текст додаткового рішення складено 19.06.2026.
Суддя: