Справа № 692/139/26
Провадження № 2/692/322/26
13.05.26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року Драбівський районний суд Черкаської області в складі: головуючого судді – Чепурного О.П., при секретарі – Бубир В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Драбів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, –
ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась позивачка з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Позовні вимоги мотивувала тим, що 29.11.2025 року в Київській області поблизу міста Біла Церква відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки “DAF XF” реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , який внаслідок ДТП загинув. За фактом ДТП слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Київській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025110000001002. Станом на дат подання позову триває досудове розслідування. Проте, відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. «Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини» (п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки). В результаті вищевказаного зіткнення та наслідків від нього у вигляді загибелі ОСОБА_1 , його близьким родичам, а саме дочці ОСОБА_1 було завдано матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача, у розмірі та з підстав викладених у позові. Станом на дату ДТП (29.11.2025), цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки “DAF XF” реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №229209153, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ. Представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом України від 21.05.2024 №3720-IX, із заявою на виплату страхового відшкодування. Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог, містились: 50000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п 27.3. ст.27 Закону №1961-IV, належної дочці потерпілого; 288000,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника. Листом від 19.01.2026 року (вих. № 0199/12) відповідач повідомив про прийняте рішення призупинити розгляд заяв. Страховик послався на ч. 6 ст. 32 Закону №3720-IX та висунув вимогу надати: 1) копію вироку суду або постанови про закриття кримінального провадження; 2) документи, що дозволяють визначити повне коло осіб першого ступеня споріднення для розподілу ліміту моральної шкоди. Позивач не погоджуються з такою вимогою Страховика, оскільки така вимога покладає на позивача завідомо неможливий до виконання обов`язок збору доказів, які знаходяться у володінні правоохоронних органів і у наданні яких позивачу було офіційно відмовлено через відсутність процесуального статусу, а також примушує до збору конфіденційної інформації про третіх осіб (інших родичів), що виходить за межі повноважень позивача та суперечить обов`язку самого Страховика самостійно вживати заходів для з`ясування причин і обставин страхового випадку. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, смерть потерпілого настала на місці дорожньо-транспортної пригоди та була прямим причинним наслідком цієї пригоди. Відповідно до частини 1 статті 1187 Цивільного кодексу України: «Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб». «Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку» (ч. 2 ст. 1187 ЦКУ). Згідно ч. 5 статті 1187 цього Кодексу особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілої. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завданої здоров`ю особи, про свідчить практика Верховного Суду. Саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними в розумінні ст. 1166, 1187 ЦК України, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди. Частиною першою статті 18 Закону України від 21.05.2024 №3720-IX, передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах Страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні. Відповідно частини 1 статті 20 Закону України від 21.05.2024 №3720-IX, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Звертаючись до Страховика з позовною заявою Позивач посилається на ту обставину, що в результаті ДТП її родич отримав тілесні ушкодження від яких помер. Позивач звертаючись до відповідача з позовною заявою надала перелік документів, відповідно до частини 3 статті 32 Закону України від 21.05.2024 №3720-IX. Відповідач безпідставно ухилився від виконання свого обов`язку щодо з`ясування обставин страхового випадку, передбаченого ст. 33 Закону № 3720-IX. Призупиняючи розгляд заяви з посиланням на відсутність процесуальних документів (постанови про закриття кримінального провадження), Страховик діяв недобросовісно, оскільки мав усі законодавчі важелі отримати ці документи самостійно, не перекладаючи цей тягар на позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону №3720-IX, страховик має право самостійно з`ясовувати причини та обставини настання страхового випадку. Більше того, ч. 3 ст. 33 Закону №3720-IX прямо зобов`язує компетентні органи надавати інформацію на запит страховика. Позивач, не маючи процесуального статусу потерпілого у кримінальному провадженні, такої можливості позбавлена (що підтверджується відмовою поліції). Замість того, щоб скористатися своїм правом та направити запит до СУ ГУНП в Київській області в порядку ст. 33 Закону, відповідач обрав тактику пасивного очікування та формального призупинення виплати (в порядку ч. 6 ст. 32 Закону), покладаючи на позивача завідомо невиконуваний обов`язок. Така бездіяльність Страховика суперечить принципам добросовісності та розумності цивільних відносин. З матеріалів справи слідує те, що позивачка є дочкою загиблого в ДТП ОСОБА_1 . Згідно з паспортними даними та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день настання смерті батька ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) позивачці виповнилося 17 років. Тобто, на момент виникнення права на відшкодування вона була неповнолітньою особою і, відповідно до закону, перебувала на утриманні загиблого. Таким чином у потерпілого, на день його смерті, на утриманні перебували такі члени сім`ї: дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якій на час смерті батька ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) було 17 років, 10 місяців і 11 днів, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_2 . Частиною 3 статті 32 Закону України від 21.05.2024 №3720-IX передбачено, що до заяви про страхову (регламентну) виплату додаються: а) свідоцтво про смерть потерпілої фізичної особи; б) документи, що посвідчують право осіб на утримання від померлої потерпілої фізичної особи або перебування осіб на утриманні потерпілої фізичної особи згідно з частиною другою статті 25 цього Закону, та документи, що підтверджують доходи померлої потерпілої фізичної особи за календарний рік, що передує року настання дорожньо-транспортної пригоди (за наявності), - у разі вимоги заявника про виплату страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника; в) документи, що підтверджують сімейні, родинні відносини відповідно до частини другої статті 25 цього Закону, - у разі вимоги про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю годувальника; г) документи, що підтверджують факт поховання потерпілого та/або спорудження надгробного пам`ятника та здійснення відповідних витрат, - у разі вимоги заявника про виплату відшкодування у зв`язку із здійсненням витрат на поховання потерпілого. Отже, в розумінні вищенаведеної норми ЦК України, лише дитина є особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю її батька. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до приписів статті 77 СК України утримання може бути як у натуральній формі так і в грошовій формі. Абзацом 3 частини 2 статті 25 Закону України від 21.05.2024 №3720-IX встановлено, що загальний мінімальний розмір страхової (регламентної) виплати особам, які перебували на утриманні одного померлого, за весь період її отримання не може становити менше 36 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку. Страхова виплата у зв`язку із смертю потерпілої фізичної особи у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом третім цієї частини, за письмовими зверненнями осіб, які мають право на отримання відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, здійснюється одноразово (абзац 4 частини 2 статті 25 Закону України від 21.05.2024 №3720-IX). На день настання страхового випадку (29.11.2025), статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено у 2025 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 квітня - 8000,00 грн.. Отже, мінімально гарантований розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою Позивачем годувальника становить 288000,00 грн. (8000,00*36=288000,00 грн.). Частиною 3 статті 25 Закону України від 21.05.2024 №3720-IX встановлено, що Страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю потерпілої фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір таких страхових (регламентних) виплат зазначеним особам стосовно одного померлого становить 25 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку, і виплачується таким особам у рівних частинах. Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю потерпілого є: батько — ОСОБА_3 ; мати — ОСОБА_4 ; дружина — ОСОБА_5 ; дочка (Позивач) — ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На день настання страхового випадку (29.11.2025), статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено у 2025 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 8000,00 грн. З урахуванням викладеного загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 200'000,00 грн. (25*8000 грн. = 200'000,00 грн.). Отже, частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування, в порядку частини 3 статті 25 Закону, за шкоду заподіяну смертю потерпілого дорівнює по 50000,00 грн. для кожного (200000,00 грн. / 4 осіб = 50000,00 грн.). Відповідно до частини 3 статті 20 Закону України від 21.05.2024 №3720-IX, загальний розмір усіх здійснених страхових (регламентних) виплат у разі заподіяння шкоди життю та здоров`ю однієї потерпілої фізичної особи не може перевищувати розмір страхової суми за таку шкоду, встановлений цим Законом. Частиною 5 розділу VI “ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ” Закону України від 21.05.2024 №3720-IX встановлено, що до введення в дію частини другої статті 14 цього Закону розмір страхової суми становить: 1) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих осіб: з дня введення в дію цього Закону - 500 тисяч гривень на одну потерпілу особу та 5 мільйонів гривень на один страховий випадок незалежно від кількості потерпілих осіб. По даному страховому випадку, заявлена Позивачем сума страхового відшкодування становить 338000,00 грн. (288000,00 грн. + 50000,00 грн.), що не перевищує 500000,00 грн. страхової суми. Просить суд стягнути з відповідача 50000,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди; 288000,00 грн. страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника; 42392,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.
Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, представник позивачки просив у заяві проводити розгляд справи без їх участі. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, у поданому відзиві на позов позовні вимоги не визнав, з тих підстав, що звернення до суду з позовом було передчасним, так як розгляд питання виплат страховиком було зупинено до вирішення кримінального провадження. 
Позивач відповідь на відзив не подав.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.
Згідно копії свідоцтва про народження позивачка ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Батько позивачки ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в Білоцерківському районі Київської області, про що видано свідоцтво про смерть, копія якого додана до позову. Слідче управління Головного управління в Київській області Національної поліції України повідомило листом адвоката Коневалик А.В. про те, що ОСОБА_1 не має процесуального статусу у кримінальному провадженні № 12025110000001002, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.11.2025, яким розслідується факт ДТП внаслідок якого загинув ОСОБА_1 . Також цим листом повідомлено про винесення постанови про закриття даного кримінального провадження 30.12.2025 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Дана постанова за клопотанням сторони позивача була витребувана судом у слідчому управлінні. З копії постанови від 30.12.2025, винесеної старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області капітаном поліції Безполько В.О., вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що 29.11.2025 о 23-38 год. водій ОСОБА_2 (тверезий), керуючи сідловим тягачем «DAF XF» н.з. НОМЕР_3 , з цистерною «Schwarzmuller TS» НОМЕР_4 , рухаючись 88 км а/д сполученням «Київ-Одеса» в межах Білоцерківського р-ну Київської області, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який перебував в правій смузі для руху. Внаслідок ДТП ОСОБА_1 загинув на місці події. Досудовим органом зроблений висновок про те, що ДТП сталась внаслідок порушення пішоходом ОСОБА_1 п.4 Правил дорожнього руху, а склад кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України в діях водія ОСОБА_2 відсутній. Даною постановою кримінальне провадження було закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. 
Згідно даних МТСБУ поліс внутрішнього страхування на транспортний засіб «DAF XF» н.з. НОМЕР_3 станом на 29.11.2025 був діючим, про що свідчить інформація роздрукована з сайту МТСБУ, страховик - відповідач по даній справі. 06.01.2026 адвокат Коневалик А.В. в інтересах ОСОБА_1 повідомив відповідача про обставини ДТП та загибель ОСОБА_1 , батька позивачки, а також подав дві заяви про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 , дочці загиблого ОСОБА_1 . До повідомлення додано, зокрема заяву про склад родини загиблого, та свідоцтво про народження заявниці. Заяви про виплату страхового відшкодування стосуються виплати моральної шкоди у сумі 50 тис. грн. (1/4 частка, що належить дочці загиблого) та відшкодування пов`язане з втратою годувальника (18-23 років) – 288000 грн. (100% що належить дочці загиблого). ПАТ «УПСК» листом від 19.01.2026 № 0199/12 повідомив адвоката Коневалика А.В. про те, що ними зупинено розгляд заяв про страхове відшкодування до розгляду кримінального провадження по факту ДТП та загибелі ОСОБА_1 , а також про необхідність надати документи по інших родичах загиблого першого ступеня, так як доданий до повідомлення перелік таких родичів був відсутній, а поновлення розгляду питання виплати страхових сум буде після надання рішення у кримінальному провадженні та довідки про коло спадкоємців. Сторона позивачів вважає, що відповідачем безпідставно затягується розгляд заяви та не вжиті заходи щодо отримання необхідної інформації власними силами.
Суд вважає, що відповідач необґрунтовано зупинив розгляд заяв позивачки про виплати страхових відшкодувань. Так, відповідно до абз.1 ч.2 ст.17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 № 3720 органи державної влади, органи місцевого самоврядування та юридичні особи зобов`язані безоплатно надавати на запит страховиків та/або МТСБУ інформацію, якою вони володіють, у тому числі інформацію з обмеженим доступом у визначеному законом порядку, необхідну для укладення договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у тому числі про реєстрацію транспортних засобів, про порушення особою Правил дорожнього руху, про належність фізичних осіб до категорій громадян України, зазначених у статті 13 цього Закону) та яка пов`язана із страховими випадками щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності або з подіями, що стали підставою для подання потерпілими особами заяв про страхові виплати. Надання та обробка запитів страховиків та МТСБУ можуть здійснюватися з використанням автоматизованих засобів обміну інформацією. ПАТ «УПСК» не скористався наданим йому правом на запит необхідної інформації та документів. Проте, саме на час подачі заяв позивачки, необхідна інформація була наявна у державних органів, так як постанова про закриття кримінального провадження була винесена 30.12.2025, тобто раніше. Також можливо було отримати інформацію у органах РАЦС про можливих інших осіб, яким може бути виплачено страхове відшкодування. На запит суду була отримана інформація з органів РАЦС, згідно якої батьками ОСОБА_1 , загиблого у ДТП, є ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , те що у загиблого ОСОБА_1 є донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та дружина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Тобто, наявні 4 особи, яким відповідно до ч.3 ст.25 вищевказаного закону передбачено відшкодування моральної шкоди, заподіяну смертю потерпілої фізичної особи. Абз. 2 частини 3 цієї статті передбачає, що загальний розмір таких страхових (регламентних) виплат зазначеним особам стосовно одного померлого становить 25 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку, і виплачується таким особам у рівних частинах. Тобто, виходячи з того, що станом на 29.11.2025 розмір мінімальної заробітної плати становив 8000 грн. (ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059), тому на одну особу страхове відшкодування за моральну шкоду становить у даному випадку 50000 грн. ((25х8000 грн.)/4). 
Крім того, згідно ч.2 ст.25 вказаного закону № 3720 страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, у разі смерті потерпілої фізичної особи здійснює страхову (регламентну) виплату у зв`язку із втратою годувальника кожній особі, яка відповідно до Цивільного кодексу України в частині відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, та з урахуванням положень Сімейного кодексу України має право на таке відшкодування, у розмірі, що розраховується відповідно до Цивільного кодексу України в частині відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Страхова (регламентна) виплата у зв`язку із втратою годувальника кожній особі, яка має право на таку виплату, здійснюється у формі ануїтету - рівномірними послідовними щомісячними виплатами, якщо іншу періодичність виплат не узгоджено особою, яка має право на таку страхову (регламентну) виплату, і страховиком (МТСБУ), протягом дії такого права та не підлягає подальшому перерахунку. Загальний мінімальний розмір страхової (регламентної) виплати особам, які перебували на утриманні одного померлого, за весь період її отримання не може становити менше 36 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку. Страхова виплата у зв`язку із смертю потерпілої фізичної особи у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом третім цієї частини, за письмовими зверненнями осіб, які мають право на отримання відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, здійснюється одноразово. Згідно ч.1 ст.1200 Цивільного кодексу України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Як вбачається з матеріалів справи, позивачка на день смерті батька була однією його неповнолітньою дитиною, і відповідно вона має право на відшкодування їй страхової виплати, як особа яка перебувала на його утриманні. Розмір такого відшкодування становить 288000 грн. (8000 грн.х36).
Суд приходить до висновку, що відповідач через не реалізацію всіх своїх прав та необґрунтоване зупинення розгляду заяви позивачки порушив її право на отримання виплат страхових відшкодувань, і в даному випадку захист порушених прав шляхом стягнення сум виплат у судовому порядку буде ефективним способом захисту порушеного права, так як виключить необхідність повторного очікування прийняття рішення про такі виплати відповідачем та ризики повторних необґрунтованих підстав для зупинки та затягування розгляду її заяв. За таких обставин суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими, а тому позов слід задовольнити. 
Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674 позивачі звільняються від сплати судового збору у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Позивачка не сплачувала судовий збір при подачі даного позову відповідно до даної норми закону, а тому дані витрати слід покласти на відповідача. Позов подано в електронній формі, а тому необхідно застосовувати до визначеного судового збору коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору згідно ч.3 ст.4 вказаного закону. У відповідності з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір потрібно стягнути з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд задовольняє позов на суму 338000 грн., з яких судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди становить 1,5 % (п.п.5 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір») від ціни позову у 50000 грн., але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 3328 грн., так як сума в 1.5 відсотків є меншою, 1331 грн. 20 коп. з урахуванням коефіцієнту та 1 відсотка від ціни позову 288000 грн. (п.п 1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір»), але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2880 грн., 2304 грн. 00 коп. з урахуванням коефіцієнту, а всього 3635 грн. 20 коп., які слід стягнутими до державного бюджету з відповідача. 
Окрім того позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 42392 грн. На підтвердження понесених витрат позивача на правову допомогу його представник надав суду копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № Ж1551 від 24.12.2025, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних для надання професійної правничої допомоги, які оцінено у 42392 грн., витяг з Єдиного реєстру адвокатів України та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю щодо Лубика Р.Р., ордер на надання правничої допомоги. 
Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат пов`язаних з розглядом справи. П.3 ч.1 ст.141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Представник позивача до витрат відніс витрати на судовий розгляд – підготовку та подання до суду відповіді на відзив та участь у судових засіданнях, які оцінено у 21196 грн. Проте, відповіді на відзив суд не отримував, а розгляд справи проводився без участі представника, а тому дану суму суд виключає з розподілу витрат. 
Відповідно до ч.4, 5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат понесену позивачем на професійну правничу допомогу, суд враховує Постанову Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24), в якій зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає стягненню на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України). 
Керуючись ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059, абз.1 ч.2 ст.17, ч.2, 3 ст.25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 № 3720, ст. 526, 629, ч.1 ст.1200 Цивільного кодексу України, ст.141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого - задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди у сумі 50000 гривень 00 копійок, страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника у сумі 288000 гривень 00 копійок, а всього 338000 гривень 00 копійок. 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь держави судовий збір у сумі 3635 гривень 20 копійок.
Судовий збір сплатити на рахунок: Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, Банк одержувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, Рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21196 гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий