Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710  	

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків 

02.07.2026 р. справа №520/10634/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом
 	ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)	
до  	Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)	
про	визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,	

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання противоправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо припинення ОСОБА_1 надання пільги на оплату житлово-комунальних послуг; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити ОСОБА_1 з 05.01.2026 року пільгу на оплату житлово-комунальних послуг передбачену Законом України від 24.03.1998р. №203/98-ВР "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", а саме 50-відсоткову знижку плати за користуванням житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги).
Аргументуючи ці вимоги зазначив, що є ветераном військової служби, якому відповідно до пункту 6 статті 6 Закону України №203/98-ВР гарантовано право на 50-відсоткову знижку плати за житлово-комунальні послуги, яка надавалася йому та членам його сім`ї протягом тривалого часу, у тому числі у грошовій формі шляхом перерахування відповідних сум на пенсійний рахунок. Вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо припинення з 01.05.2025 виплати зазначеної пільги, оскільки, на його переконання, Закон №203/98-ВР не містить обмеження права на пільгу залежно від розміру середньомісячного сукупного доходу сім`ї, а положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та підзаконні акти, якими запроваджено такі обмеження, суперечать Конституції України та рішенням Конституційного Суду України і не підлягають застосуванню.
Відповідач із поданим позовом не погодився.
Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що з 01.01.2025 набрали чинності зміни до законодавства, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанови Кабінету Міністрів України №1553 від 31.12.2024, якими встановлено, що пільги, передбачені пунктом 6 частини першої статті 6 Закону №203/98-ВР, надаються з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, який не повинен перевищувати визначений державою поріг. Відповідач вважає, що зазначене регулювання є чинним і обов`язковим до застосування, а тому з 01.05.2025 у зв`язку з перевищенням позивачем встановленого граничного доходу право на пільгу втрачено, у зв`язку з чим автоматичним розрахунком було прийнято рішення про припинення її надання.
Суд, вивчивши доводи усіх наявних у справі документів учасників спору, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Установлені судом обставини спору полягають у наступному.
За викладеними у позові твердженнями, позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 11.12.2010 має право на пільги, установлені законодавством України для ветеранів військової служби.
Згідно ст. 6 Закону України від 24.03.1998р. №203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» позивач користується пільгами по сплаті за житлово-комунальні послуги.
З 01.05.2025 у зв"язку із виконанням суб"єктом владних повноважень норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та норм постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2024р. №1553 заявнику була зупинена виплата пільги за сплату житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим заявник звернувся до відповідача із інформаційним запитом від 13.03.2026р. стосовно поновлення нарахування та виплати пільги на оплату житлово-комунальних послуг.
ГУ ПФУ в Харківській області листом від 30.03.2026р. повідомило заявника про те, що на підставі мігрованих даних Міністерства соціальної політики позивачу як ветерану військової служби до 30.04.2025 здійснювалося нарахування та виплата пільги на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 50% відповідно до пункту 6 частини першої статті 6 Закону України №203/98-ВР. При цьому з 01.01.2025 у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постановою Кабінету Міністрів України №1553 від 31.12.2024, якою внесено зміни до Порядку, затвердженого постановою КМУ №389, запроваджено механізм надання зазначених пільг з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, що не повинен перевищувати встановлений державою поріг. Відповідач вказує, що для осіб, які отримували пільги до 31.12.2024, застосування оновленого Порядку передбачено з 01.05.2025 після завершення опалювального сезону, а тому у травні 2025 року за результатами автоматичного розрахунку встановлено перевищення позивачем граничного рівня доходу, що є підставою для припинення надання пільги з 01.05.2025 як такої, що не відповідає встановленим умовам.
Стверджуючи про невідповідність закону управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації у формі дій з приводу припинення надання заявнику пільги на оплату житлово-комунальних послуг з 05.01.2026р., заявник ініціював даний спір. 
Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин та відповідності реально вчиненого управлінського волевиявлення суб”єкта владних повноважень вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.
У розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України відповідач є суб”єктом владних повноважень.
Тому на відносини з реалізації відповідачем наданих законом повноважень поширюється дія ч.2 ст.19 Конституції України, де указано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Також на відносини з реалізації відповідачем наданих законом повноважень поширюється і дія ч.2 ст.2 КАС України, згідно з якою у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.
Статус ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції України, Бюро економічної безпеки України, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, та членів їхніх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві визначає Закон України від 24.03.1998 № 203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (далі за текстом - Закон України № 203/98-ВР).
Статтею 3 Закону України № 203/98-ВР визначено гарантії прав та соціального захисту ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та членів їхніх сімей.
Так, вказаною статтею визначено, що держава гарантує кожному ветерану військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України рівні з іншими громадянами України можливості в економічній, соціальній, політичній сферах щодо задоволення різноманітних життєвих потреб, а також надає різні види допомоги шляхом: реалізації права на працю відповідно до рівня професійної підготовки та цільових програм соціальної адаптації; створення умов для підтримки та поліпшення здоров`я з метою забезпечення активного довголіття; надання пільг, компенсацій та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності та заслуженого відпочинку; реалізації цільових програм поліпшення житлових умов; організації соціально-побутового обслуговування; пенсійного забезпечення відповідно до законодавства.
Ветерани військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та члени їхніх сімей нарівні з іншими громадянами України користуються всіма соціально-економічними правами і свободами, закріпленими Конституцією України, законами та іншими нормативно-правовими актами України.
Ветерани військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України за наявності у них підстав, визначених законодавством України, визнаються також ветеранами війни та ветеранами праці.
Відповідно до статті 4 Закону України № 203/98-ВР забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів щодо соціального захисту ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та членів їхніх сімей покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 6 Закону України № 203/98-ВР ветеранам військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України надаються такі пільги: 50-відсоткова знижка плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги), користування квартирним телефоном ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України і членами їх сімей, які проживають разом з ними, в жилих будинках усіх форм власності в межах норм, передбачених законодавством, або 50-відсоткова знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2022 № 1041 «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу Пенсійним фондом України» визначено, що з 01.12.2022 призначення житлових субсидій та пільг здійснюється органами Пенсійного фонду України.
Порядок надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 373 (далі за текстом - Порядок № 373).
За змістом пункту 1 цього Порядку № 373, він визначає механізм надання громадянам у грошовій формі таких пільг: на оплату абонентського обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг, а також житлово-комунальних послуг, а саме:
житлових послуг - послуг з управління багатоквартирним будинком;
комунальних послуг - послуг з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами;
на оплату абонентського обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг, а також витрат на управління багатоквартирним будинком, в якому створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельний (житловий) кооператив (далі - об`єднання), та витрат на комунальні послуги в такому будинку;
на придбання твердого палива і скрапленого газу.
Відповідно до пункту 31 Порядку № 373 для призначення пільг пільговики, які перебувають на обліку в Реєстрі осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр), що є структурною підсистемою Єдиного соціального реєстру, або їх законні представники, або дієздатні повнолітні члени сім`ї пільговика, на яких поширюються пільги і відомості про якого наявні в Реєстрі, звертаються з відповідною заявою про надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу за формою згідно з додатком (далі - заява), до якої додається у разі потреби довідка про наявність у житловому приміщенні пічного опалення та/або кухонного вогнища на твердому паливі:
до 30 листопада 2022 р. включно - до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) за зареєстрованим (задекларованим) місцем проживання (або фактичним місцем проживання - у разі перебування на обліку в Реєстрі за фактичним місцем проживання);
починаючи з 1 грудня 2022 р. - до органів Пенсійного фонду України.
Для отримання пільги на придбання твердого палива і скрапленого газу заява подається щороку протягом одного опалювального сезону.
Тож, кваліфікуючою передумовою для надання означеної вище пільги є подія подання зацікавленою особою відповідної заяви.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 373 право на отримання пільг, встановлених законами України, з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї визначається:
органами Пенсійного фонду України - відповідно до Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 р. № 389 (Офіційний вісник України, 2015 р., № 49, ст. 1570);
бюджетними установами, казенними підприємствами та комунальними некомерційними підприємствами, що утворюються у результаті реорганізації державних та комунальних закладів охорони здоров`я, - відповідно до Порядку надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2003 р. № 426 (Офіційний вісник України, 2003 р., № 14, ст. 625; 2004 р., № 6, ст. 321; 2005 р., № 23, ст. 1282).
У пункті 6 Порядку № 373 зазначено, що на підставі даних Реєстру та інформації, отриманої відповідно до пункту 5 цього Порядку, розраховують щомісяця суму пільги: на оплату житлово-комунальних послуг виходячи з розміру знижки, на яку пільговик має право згідно із законом, кількості членів сім`ї, які мають таке право відповідно до законодавчих актів, зазначених у пункті 3 цього Порядку, та визначені статтею 51 Бюджетного кодексу України, та з урахуванням встановлених цін/тарифів (внесків) і державних соціальних нормативів у сфері житлово-комунального обслуговування. Пільги в період воєнного стану на оплату послуги з постачання та розподілу електричної енергії пільговикам надаються за наявності договору між суб`єктом господарювання, що надає комунальну послугу споживачу, та споживачем такої послуги незалежно від фактичної наявності/відсутності послуги з незалежних від споживача або суб`єкта господарювання, що надає комунальну послугу споживачу, причин; на придбання твердого палива і скрапленого газу виходячи з розміру знижки, на яку пільговик має право згідно із законом, з урахуванням мінімальних норм забезпечення твердим паливом і скрапленим газом та граничних показників їх вартості.
При цьому, відповідно до пункту 61 Порядку № 373 у разі зміни обставин, що впливають на розмір пільг, проводиться перерахунок розміру пільг з місяця виникнення таких обставин. У разі необхідності проведення перерахунку пільг за минулі періоди строк, за який здійснюється такий перерахунок, не обмежується.
Відповідно до пункту 19 Порядку №373 суми пільг, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пільговика або неповідомлення ним уповноваженому органу про зміну обставин, зазначених у пункті 3 цього Порядку, на вимогу уповноваженого органу повертаються пільговиком.
Надання пільги припиняється: з причин, що унеможливлюють її надання, зокрема в разі смерті пільговика, втрати права на пільгу, призначення житлової субсидії, - з місяця, що настає за місяцем настання зазначеної події; за заявою пільговика - з місяця, що настає за місяцем її подання, якщо інше не обумовлено заявою.
Судовим розглядом встановлено, що позивач є ветераном військової служби відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 11.12.2010, та користувався пільгами по сплаті за житлово-комунальні послуги відповідно до ст. 6 Закону України від 24.03.1998 № 203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» до 30.04.2025р..
ГУ ПФУ в Харківській області листом від 30.03.2026р. сповістило заявника про те, що на підставі мігрованих даних Міністерства соціальної політики позивачу як ветерану військової служби до 30.04.2025 здійснювалося нарахування та виплата пільги на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 50% відповідно до пункту 6 частини першої статті 6 Закону України №203/98-ВР. 
При цьому, з 01.01.2025 у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постановою Кабінету Міністрів України №1553 від 31.12.2024, якою внесено зміни до Порядку, затвердженого постановою КМУ №389, запроваджено механізм надання зазначених пільг з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, що не повинен перевищувати встановлений державою поріг. Відповідач вказує, що для осіб, які отримували пільги до 31.12.2024, застосування оновленого Порядку передбачено з 01.05.2025 після завершення опалювального сезону, а тому у травні 2025 року за результатами автоматичного розрахунку встановлено перевищення позивачем граничного рівня доходу, що є підставою для припинення надання пільги з 01.05.2025 як такої, що не відповідає встановленим умовам.
Відповідно до п. 7 Прикінцевих положень Закону України від 19.11.2024р. № 4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що у 2025 році за умови, що розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, надаються пільги, передбачені, зокрема, пунктом 6 частини першої статті 6, статтею 7 в частині пільг, передбачених пунктом 6 частини першої статті 6, Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" (Відомості Верховної Ради України, 1998, № 40-41, ст. 249 із наступними змінами).
Пунктом 6 частини першої статті 6 Закону України від 24.03.1998 № 203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (Відомості Верховної Ради України, 1998, № 40-41, ст. 249 із наступними змінами) надається 50-відсоткова знижка плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги), користування квартирним телефоном ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України і членами їх сімей, які проживають разом з ними, в жилих будинках усіх форм власності в межах норм, передбачених законодавством, або 50-відсоткова знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення.
Позивач отримував 50-відсоткову знижку передбачену пунктом 6 частини першої статті 6, Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» до 01.05.2025.
Після здійснення автоматичного обрахування середньомісячного сукупного доходу сім`ї відповідно до Постанови № 389 відповідачем - суб"єктом владних повноважень було з`ясовано, що право на користування пільговою знижкою у позивача з 01.05.2025 відсутнє, у зв`язку з тим, що дохід перевищує соціальну податкову пільгу.
За викладеними у відзиві твердженнями, оскільки середньомісячний сукупний дохід сім`ї перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, відповідачем прийнято рішення про відмову у наданні пільг з оплати житлово-комунальних послуг.
Постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2024 № 1553 внесено до постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 389 «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї» (Офіційний вісник України, 2015, № 49, ст. 1570). Ця постанова набирає чинності з 01.01.2025.
Доповнено постанову пунктом 1-1 такого змісту: "Установити, що у 2025 році:
1) пільги, передбачені абзацом п`ятим частини п`ятої статті 6 Закону України “Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років” (реабілітованим особам, які стали особами з інвалідністю внаслідок репресій або є пенсіонерами), пунктом 11 частини першої та частинами другою і третьою статті 20, пунктом 1 частини першої та частинами другою і третьою статті 21, частиною третьою статті 22 в частині пільг, передбачених пунктом 11 частини першої статті 20, і пунктом 14 частини першої статті 22 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1; особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 2; дружинам (чоловікам) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або опікунам (на час опікунства) дітей померлих; дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов`язана з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт), абзацами першим і другим пункту 5 статті 12 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (звільненим з військової служби особам, які стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби; батькам і членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби), пунктом 6 частини першої статті 6, статтею 7 в частині пільг, передбачених пунктом 6 частини першої статті 6 Закону України “Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист” (ветеранам військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції, податкової міліції, Бюро економічної безпеки, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації; вдовам (вдівцям) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції, податкової міліції, Бюро економічної безпеки, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації), пунктами 4-6 частини першої статей 6-1 і 6-2 Закону України “Про жертви нацистських переслідувань” (колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, створених фашистською Німеччиною та її союзниками в період Другої світової війни, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків; колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин), абзацом третім частини десятої статті 6 Закону України “Про відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою” (депортованим особам, які досягли пенсійного віку або є особами з інвалідністю), надаються за умови, що розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу відповідно до Порядку, затвердженого цією постановою;
2) положення підпункту 1 цього пункту застосовується:
з 1 січня 2025 р. - для осіб, які звернулися за наданням пільг починаючи з 1 січня 2025 р.;
після закінчення опалювального сезону 2024/25 року - для осіб, які отримували пільги у період до 31 грудня 2024 р. включно.”.
Тобто Кабінет Міністрів України на виконання положень пункту 7 Прикінцевих положень Закону України від 19.11.2024р. № 4059-IX змінив порядок визначення права на отримання пільги, передбаченої пунктом 6 частини першої статті 6 Закону № 203/98-ВР, встановивши додаткову умову для отримання такої, - не перевищення розміру середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.
З приводу механізму зміни правового регулювання щодо надання соціальних пільг на оплату житлово-комунальних послуг, передбачених пунктом 6 частини першої статті 6 Закону № 203/98-ВР, через Закон № 4059-IX, суд звертає увагу, що Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 зазначав, що предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абзац восьмий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007). 
Крім того, виходячи з того, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України (далі - Кодекс), так само, як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, що обумовлено положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України в Рішенні від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію або скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України (абзац восьмий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).
Отже, Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.
Між положеннями Закону №203/98-ВР, з одного боку, та положеннями Закону №4695-IX і постанов Кабінету Міністрів України, з іншого боку, наявна колізія, яку слід вирішувати із застосуванням принципу пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis derogat generali). За таким підходом до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону №203/98-ВР як спеціального закону, а положення Закону №4695-IX слід вважати загальними нормами (lex generalis).
Зазначені висновки узгоджуються з рішенням Верховного Суду у зразковій справі №440/11441/25 (провадження №Пз/990/15/25) від 11.02.2026, яким встановлено, що реалізація права на пільги ветеранам військової служби та деяким іншим особам щодо оплати житлово-комунальних послуг підлягає здійсненню на підставі спеціального Закону №203/98-ВР, який має пріоритет над Законом №4059-IX. За правовим підходом, сформованим Верховним Судом у вказаній зразковій справі, при конкуренції норм застосуванню підлягає правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто Закону №203/98-ВР, а положення законів про Державний бюджет України вважаються загальними нормами (lex generalis); встановлення спеціальним законом права на пільги, надання чи реалізація якого не залежить від розміру середньомісячного сукупного доходу сім`ї, а наступне прийняття загальної норми про обмеження цього права за рахунок врахування доходу не змінюють пріоритетного значення спеціального закону.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що зміна правового регулювання відносин у сфері соціального захисту осіб, які підпадають під дію, зокрема, Закону № 203/98-ВР, можлива лише у випадках внесення змін до цього ж закону, а інші нормативно-правові акти застосовуються лише у випадку їх прийняття відповідно до цих законів.
Суд зауважує, що згадані вище міркування у застосуванні норм права є застосовними до періоду часу 01.01.2025р.-31.12.2025р.
Проте, у межах даної справи заявником заявлено вимоги про поновлення ОСОБА_1 з 05.01.2026 року пільги на оплату житлово-комунальних послуг передбачену Законом України від 24 березня 1998 року № 203/98-ВР.
Разом із тим, доказів подання відповідної заяви на застосування пільг з 01.01.2026р. матеріали справи не містять.
Суд відмічає, що положення п.31 Порядку №373 не передбачають надання відповідної пільги в автоматичному режимі, тобто без подання зацікавленою особою відповідного звернення у формі заяви установленого зразка.

До того ж, на виконання положень п.6 Прикінцевих положень Закону України від 03.12.2025р. №4695-IX "Про Державний бюджет України на 2026 рік" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 25.02.2026 №269 «Деякі питання реалізації пункту 6 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» (далі за текстом - Постанова №269), якою постанову Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №389 «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї» доповнено новим пунктом, що встановлює надання у 2026 році пільг, передбачених п.6 ч.1 ст.6 Закону №203/98-ВР, за умови, що розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.
Таким чином, Кабінет Міністрів України на виконання п.6 Прикінцевих положень Закону України від 03.12.2025р. №4695-IX "Про Державний бюджет України на 2026 рік" з 01.01.2026р. установив додаткову умову для отримання пільги, передбаченої п.6 ч.1 ст.6 Закону №203/98-ВР, неперевищення розміру середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.
Разом з тим, суд звертає увагу, що предметом судового контролю у даній справі є правомірність припинення нарахування та виплати позивачу пільги з 01.05.2025 року, тобто правовідносини, які виникли та фактично були реалізовані у 2025 році. 
Доводи позову заявника стосуються актів права, котрі діяли у 2025р. та які за твердженням позивача суперечать положенням Закону №203/98-ВР і безпідставно звужують обсяг наданих цим законом прав приписами підзаконних нормативно-правових актів і положеннями закону про Державний бюджет України.
Натомість, вимоги позову стосуються періоду часу після 05.01.2026 року, коли приписи п.7 Прикінцевих положень Закону України від 19.11.2024р. № 4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» вже не діяли.
Отже, станом на дату звернення до суду та розгляду справи, набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України №269 від 25.02.2026 року, якою внесено чергові зміни до Порядку №389 та встановлено нове нормативне регулювання умов надання пільг у 2026 році, зокрема із збереженням критерію щодо граничного розміру середньомісячного сукупного доходу сім`ї. Відтак, нормативне регламентування суспільних відносин з надання пільг за Законом №203/98-ВР з 01.01.2026р. зазнало істотних змін, у той час як підставами позову заявника є доводи про невідповідність закону управлінського волевиявлення суб"єкта владних повноважень, вчиненого 01.05.2025р. нормам актів права, чинних станом на 01.05.2025р.
Правила зазначеного регламентування не поширюються на правовідносини, що виникли та були завершені у 2025 році, зокрема щодо припинення виплат з 01.05.2025 року.
Таким чином, хоча на момент вирішення спору правове регулювання зазнало чергових змін, ці зміни не можуть бути застосовані до оцінки правомірності дій відповідача, вчинених у попередній період, оскільки відповідно до принципу незворотності дії нормативно-правових актів у часі, застосуванню підлягає законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивач звертався до відповідача із заявою (або іншим належним чином оформленим зверненням) про призначення чи поновлення пільги саме починаючи з 01.01.2026 року у порядку, передбаченому чинним на той час нормативним регулюванням. 
Відтак, відсутні підстави вважати, що у позивача у межах спірних правовідносин з 01.01.2026р.виникло нове право вимоги за оновленими умовами надання пільг.
За таких обставин, постанова Кабінету Міністрів України № 389 у редакції, на яку посилається позивач, не може застосовуватися до правовідносин, що виникли після 01.01.2026 року, оскільки її дія в частині визначення порядку та умов надання пільг була змінена та фактично заміщена новим нормативним регулюванням, встановленим постановою КМУ від 25.02.2026р. №269. 
Отже, правовідносини щодо призначення пільги за Законом №203/98-ВР з 01.01.2026 року підлягають регулюванню виключно чинним на відповідний період нормативним актом, а саме постановою КМУ від 25.02.2026р. №269.
При цьому, відсутність поданої заявником відповідно до п.31 Порядку №373 заяви виключає набуття права на отримання відповідної пільги за Законом №203/98-ВР.
Розв”язуючи спір, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів та зазначення у процесуальних документах належних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення, але стан виконання суб"єктом владних повноважень цього обов`язку не виключає дії норм ч.1 ст.77 КАС України та стандартів доказування, сформульованих у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. по справі №916/3027/21. 
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження №К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання протиправним управлінського волевиявлення суб”єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення таким волевиявленням власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону реально вчиненого управлінського волевиявлення.
Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.
За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами статей 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання, що у спірних правовідносинах відповідачем було припинено надання позивачу пільги на оплату житлово-комунальних послуг з 01.05.2025 року на підставі актів права, чинних станом на 01.05.2025р.
Це управлінське волевиявлення суб"єкта владних повноважень не може бути предметом судової перевірки за критеріями ч.2 ст.2 КАС України у межах даного спору з огляду на приписи ч.2 ст.122 КАС України та відсутність поважних причин несвоєчасного подання заявником позову.
Умови вчинення управлінського волевиявлення суб"єкта владних повноважень з приводу надання пільг за Законом №203/98-ВР з 01.01.2026р. визначаються іншими актами права ніж станом на 01.05.2025р. з урахуванням незмінності правила про подання зацікавленою особою заяви відповідно до п.31 Порядку №373.
Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до органу Пенсійного фонду України за призначенням чи поновленням пільги відповідно до законодавства, чинного з 01.01.2026 року, а відтак відсутні докази прийняття відповідачем будь-якого рішення чи вчинення дій стосовно реалізації права позивача на пільгу в умовах нового правового регулювання. 
Оскільки вимоги позову фактично ґрунтуються на застосуванні актів права, чинних станом на 01.05.2025р., то відсутність події подання заявником з 01.01.2026р. звернення відповідно до п.31 Порядку №373 свідчить про відсутність у суб"єкта владних повноважень обов"язку на вчинення відносно заявника будь-яких управлінських волевиявлень стосовно надання пільги у порядку Закону №203/98-ВР з 01.01.2026р., незворотнім наслідком чого є відсутність факту виникнення нових спірних правовідносин стосовно призначення пільги з 01.01.2026 року.
Відтак, у межах спірних правовідносин у заявника з 01.01.2026р. відсутнє порушене право на отримання пільги у порядку Закону №203/98-ВР, що є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові. 
При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів. 
Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту. 
Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.
Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір". 
Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 72-77, 90, 211, 241-243, 255, 257, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.
Роз`яснити, що рішення суду підлягає оскарженню згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко