ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/7986/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),
суддів: Юрко І.В., Білак С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.10.2025 в адміністративній справі №280/7986/25 за позовом ОСОБА_1 до Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», в якій позивачка просила суд: 
- визнати незаконною (протиправною) бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів для скасування (зняття) арешту, накладеного постановою від 02.07.2019 про арешт майна боржника у ВП № 59435521, а також не виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників;
- зобов`язати уповноважену особу відповідача скасувати (зняти) арешт, накладений постановою від 02.07.2019 у ВП №59435521 та виключити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з реєстру боржників, запис про якого створений на підставі та у зв`язку з вищевказаною постановою.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.10.2025 в адміністративній справі №280/7986/25 позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог відмовити в повному обсязі.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджено матеріалами справи, що на примусовому виконанні Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебували виконавчі провадження №55616285 та №59435521. 
Як зазначено у відзиві, з огляду на сплив строку зберігання виконавчих проваджень, вони є знищеними.
В межах ВП №55616285, яке відкрито 23.01.2018, винесено постанову про арешт майна боржника. ВП №55616285 завершено 25.02.2019 на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». 27.08.2025 винесено постанову про зняття арешту з майна та постанову про виключення відомостей про позивачку з ЄРБ.
В межах ВП №59435521, яке відкрито 02.07.2019, винесено постанову від 02.07.2019 про арешт майна боржника. ВП №59435521 завершено на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» 24.12.2019. Арешт з майна боржника у межах цього виконавчого провадження не знімався, відомості з ЄРБ не вилучались.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивачка звернулась до суду із цим позовом.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.
Правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 1404-VIII, Єдиний реєстр боржників це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - Система) та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
За приписами ч. 7 ст. 9 Закону №1404-VІІІ, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.
Відповідно до ст. 56 Закону №1404-VІІІ арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що у межах ВП №55616285 та ВП№59435521 відповідачем винесено постанови про арешт майна та позивачку включено до ЄРБ.
При цьому, 27.08.2025 у межах ВП №55616285 винесені постанови про зняття арешту з майна та про виключення відомостей про боржника.
В той же час, у межах ВП №59435521 виконавчий документ повернутий стягувачу з огляду на відсутність майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п.2 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VІІІ). При цьому, постанову про арешт майна боржника та про виключення відомостей про божника з ЄРБ державним виконавцем винесено не було, що зумовило звернення до суду.
Частиною п`ятою статті 37 Закону №1404-VІІІ визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Отже, повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.
Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 40 Закону №1404-VІІІ.
Так, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 40 Закону №1404-VІІІ у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:
у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);
у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
Проте, ч. 4 ст. 40 Закону №1404-VІІІ визначено, що у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Надаючи оцінку вищенаведеним правовідносинам колегія суддів звертає увагу на наступні обставини, а саме.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2024 №3369/2447/24 позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа Оріхівський відділ державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволений; визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №19638, вчинений 09.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» не сплаченої в строк заборгованості в розмірі 51773,66 грн. Вказане рішення набрало законної сили 19.07.2024.
Також, за матеріалами справи в тому числі з відомостей наданих АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 06.10.2025 про витребування доказів, колегією суддів встановлено, що третя особа АТ Комерційний банк «ПриватБанк» звертався до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором б/н від 04.04.2011 року в розмірі 51773,66 грн. лише один раз (09.10.2017 року) за результатами чого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем було вчинено виконавчий напис №19638 від 09.11.2017 р. про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором б/н від 04.04.2011 року в розмірі 51773,66 грн.
Будь-яких інших заяв про вчинення виконавчого напису з приводу стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за кредитним договором б/н від 04.04.2011 року в розмірі 51773,66 грн. АТ КБ «ПриватБанк» не подавав, та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем за заявою АТ КБ «ПриватБанк» не вчинялось.
Також, з наявних в матеріалах справи заяв АТ КБ «ПриватБанк» про відкриття виконавчого провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , зазначено саме виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем №19638 від 09.11.2017 р.
При цьому, будь-яких відомостей окрім відомостей з ЄРБ про вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем виконавчого напису за № 19635 від 09.11.2018 матеріали справи не містять, та сторонами до суду не надавались.
Враховуючи вищенаведені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що у цьому випадку відповідачем має бути застосована ч. 4 ст. 40 Закону №1404-VІІІ, зі змісту якої вбачається, що підставою зняття арешту з майна боржника є зокрема встановлення того, що виконавчий документ не підлягає виконанню.
Оскільки, вказаний виконавчий напис нотаріуса, який був підставою відкриття виконавчого провадження №59435521 визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, на підставі ч.4 ст.40 Закону №1404-VIII, накладений у межах цього виконавчого провадження арешт коштів та майна підлягає зняттю, а відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правового висновку про наявність достатніх підстав для зняття арешту з майна позивачки, виключення відомостей про позивачку з Єдиного реєстру боржників в межах виконавчого провадження №59435521.
Суд зазначає, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №2-356/12 (провадження №61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі №161/14034/20 (провадження №61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15 (провадження № 61-18160св19), від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09, провадження №61-12406св21 (ЄДРСРУ №108296856), від 18 січня 2023 року у справі №127/1547/14-ц (провадження №61-12997св21, ЄДРСРУ №108653799).
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, позивачем не зазначено. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.10.2025 в адміністративній справі №280/7986/25,- залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.10.2025 в адміністративній справі №280/7986/25,- залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, встановлених цим пунктом. 

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко 

суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак