Справа № 463/4899/26
Провадження № 2-о/463/203/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді: Стрепка Н.Л.,
з участю секретаря судового засідання: Онишкевича О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Личаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту народження, -

в с т а н о в и в:

адвокат Левицький М.І. діючи в інтересах ОСОБА_1 на підставі ордеру серії АІ №2207407 від 19 травня 2026 року, звернувся до суду з заявою про: встановлення факту народження ІНФОРМАЦІЯ_1 о 09 год. 56 хв. у м. Маріуполі, Донецької області, Україна, дитини чоловічої статі на ім`я ОСОБА_3 у батьків: батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянство - Україна, мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянство – Україна; встановлення факту народження ІНФОРМАЦІЯ_1 о 09 год. 58 хв. у м. Маріуполі, Донецької області, Україна, дитини жіночої статі на ім`я ОСОБА_4 у батьків: батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянство - Україна, мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянство - Україна.
Заяву мотивує тим, що 9 вересня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстровано Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено відповідний актовий запис №563. ІНФОРМАЦІЯ_1 о 09 год. 56 хв. у пологовому відділені Центру охорони материнства і дитинства, що розташоване на тимчасово окупованій території, а саме у м. Маріуполі, Донецької області, ОСОБА_1 народила дитину чоловічої статі на ім`я ОСОБА_3 , про що видано медичне свідоцтво про народження, а також факт народження також підтверджується свідоцтвом про народження, виданим окупаційною владою. Окрім того, ІНФОРМАЦІЯ_1 о 09 год. 58 хв. у пологовому відділені Центру охорони материнства і дитинства, що розташоване на тимчасово окупованій території, а саме у м. Маріуполі, Донецької області, ОСОБА_1 народила дитину жіночої статі на ім`я ОСОБА_4 , про що теж видано медичне свідоцтво про народження та факт народження додатково підтверджується свідоцтвом про народження, виданим окупаційною владою. Батьком дітей є ОСОБА_1 . Заявник позбавлена можливості зареєструвати факт народження дітей у загальному порядку у зв`язку з тим, що офіційні документи, що посвідчують зазначений факт, завірені органом окупаційної влади, які діють на неконтрольованій Україною території. Оскільки у даному випадку для проведення державної реєстрації народження дітей є об`єктивні перешкоди, звертається до суду з даною заявою.
Матеріали заяви надійшли до Личаківського районного суду м. Львова через систему «Електронний суд» 25 травня 2026 року, після здійснення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями системою документообігу суду для розгляду таких визначено суддю Стрепка Н.Л.
Ухвалою суду від 25 травня 2026 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено таку в судове засідання.
В судове засідання 25 травня 2026 року заявник  ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 не з`явилась, в поданій заяві просять розгляд справи проводити за відсутності заявника та його представника.
Заінтересована особа  ОСОБА_1 тапредставник заінтересованої особи Личаківського ВДРАЦС у місті Львові ЛМРУЮ МЮ, що належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з`явились, причин неявки суду не повідомили, відзиву чи будь-яких інших заперечень на заяву до суду не скерували.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу та ухвалити рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказах.
У зв`язку з неявкою учасників процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що заява підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. 
Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
При цьому відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в тому числі справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.
Зокрема згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. 
Судом встановлено, що заявник  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту громадянина України останньої № НОМЕР_1 , згідно з яким вона є уродженкою с. Чермалик Тельманівського р-ну Донецької обл., Україна. 
Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою Департаментом адміністративних послуг Маріупольської міської ради за №13-120-0639 від 19 жовтня 2017 року, за відомостями такого місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , з 12 вересня 2017 року по теперішній час.
Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 9 вересня 2017 року Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації юстиції актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, 9 вересня 2017 року  ОСОБА_7 було укладено шлюб з громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис №563.
Згідно з копією паспорту громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_3 , останній є уродженцем с. Урзуф Першотравневого р-ну Донецької обл. та також зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому, як вбачається з медичного свідоцтва про народження серії 21 №2023010536, виданого 29 листопада 2023 року Донецьким республіканским центром охорони материнства та дитинства, ОСОБА_1 , яка перебуває в зареєстрованому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 о 9 год. 56 хв. першим з двійні народила хлопчика. 
З медичного свідоцтва про народження серії 21 №2023010537, виданого 29 листопада 2023 року Донецьким республіканским центром охорони материнства та дитинства, вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 о 9 год. 58 хв. другою з двійні народила дівчинку. 
Дані медичні документи складено російською мовою, на ньому міститься печатка медичного закладу.
Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 1 грудня 2023 року Міським відділом РАГС Маріупольського міського управління юстиції Міністерства юстиції донецької народної республіки, ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який народився у м. Маріуполь. 
Також згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим 1 грудня 2023 року Міським відділом РАГС Маріупольського міського управління юстиції Міністерства юстиції донецької народної республіки, ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який народилась у м. Маріуполь. 
Вказані свідоцтва також складено російською мовою, на них містяться гербові печатки органу реєстрації актів цивільного стану.
Разом з тим, як вбачається із поданої заяви, заявник позбавлена можливості зареєструвати народження дитини в позасудовому порядку через органи органах державної реєстрації актів цивільного стану громадян.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час виключно у разі неможливості реєстрації такого факту органом державної реєстрації актів цивільного стану.
Так Указом Президента України №64/20211 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Верховна Рада України вказаний вище указ було затверджено.
Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, зокрема востаннє Указом Президента України від 27 квітня 2026 року №342/2026 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №4857-ІХ від 28 квітня 2026 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 5 години 30 хвилин 4 травня 2026 року строком на 90 діб і такий продовжує діяти на даний час.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована російською федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.
Відповідно до ч. 2 даної статті Закону окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими російською федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією російської федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.
При цьому відповідно до пункту 2 розділу ІІ Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28 лютого 2025 року, м. Маріуполь Маріупольської міської територіальної громади з 21 травня 2022 року та до даного часу є тимчасово окупованою російською федерацією території України.
Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.
Так згідно з ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо смерті людини, з метою захисту прав громадян України, ніяким чином не легітимізує таку владу. Разом з тим держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.
Частиною 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження.
Так пунктом 2 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації народження є один із документів: а) медичний висновок про народження, сформований в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я; б) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о); в) медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о); г) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма № 106-2/о); ґ) медичний документ, виданий компетентним суб`єктом іншої держави, що підтверджує факт народження, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 
Як вбачається з матеріалів заяви, отримані заявником документи на підтвердження факту народження дітей є недійсними на території України, оскільки видані незаконно створеними органами на тимчасово окупованій території України, а відомості про народження не внесенні до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відтак з огляду на вказане зареєструвати факт народження таких в органах державної реєстрації актів цивільного стану громадян Міністерства юстиції України заявник не в змозі, оскільки документи про народження, які видані незаконними органами, не є документами, на підставі яких можливо провести державну реєстрацію народження особи, а отже не створюють жодних юридичних наслідків.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. 
Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. 
Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. 
У разі смерті батьків або в разі якщо вони з інших причин не можуть зареєструвати народження дитини, державна реєстрація проводиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина чи в якому вона перебуває. 
При цьому відповідно до ч. 4 даної статті Закону за відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.
Аналогічно пунктом 2 глави 1 розділу ІІІ вказаних вище Правил державної реєстрації актів цивільного стану визначено, що при відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження такою жінкою.
Відповідно до ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.
За правилами ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.
Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.
Відповідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.
Водночас пунктом 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян України та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що тимчасово окупована російською федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.
Відтак оскільки, як встановлено судом, м. Маріуполь, в якому заявник народила сина та доньку, є тимчасово окупованим російською федерацією з 21 травня 2022 року, відтак заявник була позбавлені можливості у встановленому законом порядку зареєструвати народження дітей одразу ж після такого.
У відповідності до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «Намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
Враховуючи наведене, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, а тому приходить до висновку, що факт народження  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є доведеним та підлягає встановленню.
До такого висновку суд прийшов на підставі доказів наданих заявниками, які досліджені в судовому засіданні та описані судом, нічим не спростовані, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості.
При цьому відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 315, 317, 354, 355, 430 ЦПК України, Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд, -

у х в а л и в :

заяву  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Личаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту народження - задовольнити.
Встановити факт народження  ІНФОРМАЦІЯ_1 о 09 год. 56 хв. у м. Маріуполі, Донецької області, Україна, дитини чоловічої статі на ім`я ОСОБА_3 у батьків: батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянство - Україна, мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянство – Україна.
Встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 о 09 год. 58 хв. у м. Маріуполі, Донецької області, Україна, дитини жіночої статі на ім`я ОСОБА_4 у батьків: батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянство - Україна, мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянство – Україна.
Рішення підлягає до негайного виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. 
Оскарження даного рішення не зупиняє його виконання.
Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Заявник: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .
Заінтересовані особи: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ;
Личаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, місцезнаходження: 79017, м. Львів, вул. Зелена, 77, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 33286481.

Суддя: Стрепко Н.Л.