КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 754/18433/25 Головуючий у І інстанції Гринчак О.І.
Провадження №22-ц/824/5126/2026 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

22 квітня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Борисової О.В., Голуб С.А.,
за участі секретаря Кононової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Білика Володимира Олексійовича на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 28 листопада 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» про захист прав споживачів, а саме визнання недійсними та скасування акта про порушення, а також рішення комісії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі», в якому позивачка просить:
- визнати недійсним та скасувати Акт про порушення № АП- 250464 від 11.09.2025, складений представниками ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі»;
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» з розгляду акту про порушення №АП- 250464 від 28.10.2025.
18.11.2025 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Білик В.О. подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову, в якій просив суд зупинити дію Акта про порушення № АП-250464 від 11.09.2025 та рішення комісії, оформленого Протоколом № 1843 від 28.10.2025, до набрання законної сили рішенням суду у справі № 754/18433/25.
В обгрунтування заяви зазначав, що відповідач ТОВ «Київські енергетичні послуги» вже здійснює нарахування за комерційним тарифом, що значно перевищує тариф для побутових споживачів, та виставляє рахунки з ознаками непобутового використання, хоча споживач оскаржує ці висновки в суді;у разі продовження нарахування за комерційним тарифом, позивач ОСОБА_1 зазнає значних фінансових втрат, що може призвести до не оплати рахунків та припинення електропостачання, тобто порушення базових житлових прав.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28 листопада 2025 року заяву позивачки ОСОБА_1 - адвоката Білика В.О. залишено без задоволення.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернувся її представник - адвокат Білик В.О., який, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову, зупинити дію Акта про порушення № АП-250464 від 11.09.2025 та рішення комісії, оформленого Протоколом № 1843 від 28.10.2025, до набрання законної сили рішенням суду у справі № 754/18433/25.
В доводах апеляційної скарги, зокрема, вказує на помилковість висновку суду першої інстанції про те, що заявлені заходи забезпечення позову є тотожними основним позовним вимогам, а їх застосування фактично означало б вирішення спору по суті. 
Скаржник звертає увагу суду на положення ч. 1 ст. 151 ЦПК України, згідно з якими суд має право зупинити дію оскаржуваного акта органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадової чи службової особи, якщо його виконання може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав позивача. 
Таким чином, на думку скаржника, законодавець прямо передбачив можливість тимчасового блокування дії акта до вирішення спору по суті. Це не є вирішенням позовних вимог, а лише процесуальним заходом для запобігання шкоді. 
Апелянт також звертає увагу на висновки Верховного Суду, наведені зокрема, у постанові від 01.06.2022 у справі № 380/4273/21, про те, що зупинення дії акта органу влади є допустимим заходом забезпечення позову, який не означає автоматичного визнання його протиправним, а лише тимчасово блокує негативні наслідки до остаточного розгляду. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.01.2023 у справі № 346/434/20, де зазначено, що тимчасове зупинення виконання не є вирішенням спору, а лише гарантує ефективність майбутнього судового рішення. 
Скаржник вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував ч. 10 ст. 150 ЦПК України, яка забороняє вживати заходи забезпечення позову, тотожні задоволенню позовних вимог. Зупинення дії акта та протоколу не є їх скасуванням чи визнанням недійсними, а лише тимчасовим припиненням їх дії до остаточного вирішення спору. Таким чином, воно не підмінює собою рішення суду по суті.
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надійшло.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом направлення судових повісток до електронного кабінету часника справи в системі «Електронний суд», що підтверджується відповідними звітами про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.
Керуючись частиною другою статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності заінтересованої особи, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковомузадоволенню з огляду нанаступне.
Залишаючи без задоволення заяву про забезпечення позову до пред'явлення позову, суд першої інстанції виходив із того, заявлені до вжиття заходи забезпечення позову фактично є тотожними основним позовним вимогам, оскільки їх задоволення на стадії забезпечення позову призведе до вирішення спору по суті ще до ухвалення рішення у справі.
Апеляційний суд з такими висновками не погоджується.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Пунктами 1-10 ч. 1, ч. 2 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Білик В.О., посилаючись на неправомірність дій відповідача, просила визнати недійсним та скасувати Акт про порушення № АП- 250464 від 11.09.2025, складений представниками ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», а також визнати протиправним та скасувати рішення комісії ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» з розгляду акту про порушення №АП- 250464 від 28.10.2025.
Звертаючись із заявою про забезпечення позову у даній справі, заявниця просила зупинити дію Акта про порушення № АП-250464 від 11.09.2025 та рішення комісії, оформленого Протоколом № 1843 від 28.10.2025, до набрання законної сили рішенням суду у справі, обґрунтовуючи вимоги заяви тим, що на підставі зазначених документів, ТОВ «Київські енергетичні мережі» вже здійснюють їй нарахування за комерційним тарифом, що значно перевищує тариф для побутових споживачів, у зв`язку із чим позивачка може зазнати значних фінансових втрат, що може призвести до неоплати рахунків та припинення електропостачання.
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що спосіб забезпечення позову, про застосування якого просить заявник, не передбачений положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України.
Крім того, аналіз положень статей 149, 150 ЦПК України вказує на те, що прийняття рішення про забезпечення позову доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.
Однак, заявником не обґрунтовано наявність жодної із зазначених підстав можливості вжиття заходів забезпечення позову, та не надано доказів, з яких би суд міг пересвідчитись про можливість існування таких підстав.
Також, позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам та інтересам позивача, які б унеможливили захист його прав та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.
В матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Таким чином, підстави для вжиття заходів забезпечення позову, шляхом зупинення дії Акта про порушення № АП-250464 від 11.09.2025 та рішення комісії, оформленого Протоколом № 1843 від 28.10.2025 відсутні, оскільки не передбачені чинним законодавством, доводи заявника базуються виключно на припущеннях та не доведені належними доказами.
Суд першої інстанції, вирішуючи заяву, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, однак помилився щодо мотивів такої відмови, зазначивши, що заявлені до вжиття заходи забезпечення позову фактично є тотожними основним позовним вимогам.
Заява ОСОБА_1 про забезпечення позову у даній справі не підлягає задоволенню, оскільки вид забезпечення позову, про застосування якого просить позивачем, не передбачено цивільним процесуальним законодавством, крім того, позивачкоюне доведено неможливість захисту її прав, ускладенення чи унеможливлення виконання рішення суду без вжиття таких заходів;а також,  що для відновленняїї прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом норм ч. 1 ст. 151 ЦПК України не заслуговують на увагу, оскільки зазначена норма містить вимоги щодо форми та змісту заяви про забезпечення позову, оцінку яким суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не давав.
Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до необхідності застосування судом положень ч. 1 ст. 151 КАС України, який визначає види забезпечення позову у справах, які підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, зокрема і шляхом зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта (п. 1 ч. 1 ст. 151 КАС України).
Однак, спір у даній справі не носить публічно-правовий характер, є цивільно-правовим, заявлений позивачем з метою захисту прав, як споживача послуг з надання електричної ененргії, та розглядається в порядку цивільного судочинства.
Посилання скаржника на висновкиВерховного Суду, наведені у постановах від 01.06.2022 року у справі №380/4273/21, від 11.01.2023 року у справі №346/434/20, колегією суддів не приймаються, так як є нерелевантнимидо правовідносин, які склались у даній справі, та обумовлені специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства.
Таким чином, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Білика Володимира Олексійовича задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції на підставі частини 4 статті 376 ЦПК України змінити в частині обґрунтування мотивів відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову, виклавши мотивувальну частину оскаржуваної ухвали вредакції цієї постанови.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Білика Володимира Олексійовича задовольнити частково.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 28 листопада 2025 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складене 30 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Борисова О.В.

Голуб С.А.