Справа № 127/28549/24
Провадження № 22-ц/801/1477/2026
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач: Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2026 року	Справа № 127/28549/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя – доповідач),
суддів: Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,
секретар судового засідання Кахно О. А.,
учасники справи: 
позивачка, відповідачка за зустрічним позовом (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,
відповідач, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Герасимчуком Олегом Олександровичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2026 року, постановлене у складі судді Жмудя О. О. у м. Вінниці, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення, -
в с т а н о в и в :
В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Позов мотивований тим, що 16 квітня 2004 ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) було зареєстровано шлюб з ОСОБА_2 . В шлюбі народились діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.06.2024 у справі № 127/15169/24 шлюб розірвано.
Під час перебування у шлюбі ними було придбано автомобілі: «VOLKSWAGEN CADDY», 2004 року випуску, об`єм двигуна 1896 см.куб., дата реєстрації 23.07.2020, 28.02.2024 перереєстровано на нового власника; «VOLKSWAGEN CADDY», 2015 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.куб., дата реєстрації 01.04.2023, 14.02.2024 перереєстровано на нового власника. Автомобілі перебували у фактичному користуванні відповідача.
З грудня 2023 року подружні відносини припинилися, у зв`язку з чим ОСОБА_1 проживала окремо від відповідача. 
В травні 2024 року ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу ОСОБА_1 довідалась про те, що ОСОБА_2 в лютому 2024 відчужив (переоформив) набуті в шлюбі транспортні засоби без її згоди на нового власника. Кошти від продажу відповідних транспортних засобів привласнив та використав на свій розсуд не в інтересах сім`ї. 
Згідно звітів про оцінку транспортних засобів було визначено середню ринкову вартість об`єктів дослідження: VOLKSWAGEN CADDY, 2004 року випуску – 186 770,00 грн, VOLKSWAGEN CADDY, 2015 року випуску 478 040,00 грн.
З огляду на вищевикладене, позивачка просила поділити майно подружжя стягнувши з ОСОБА_2 на її користь частину грошової компенсації за продані транспортні засоби в розмірі 332 405,00 грн. Також просила стягнути витрати на правову допомогу.
В жовтні 2024 року відповідач ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Зубаня О. О., звернувся до суду із зустрічної позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
Позов мотивований тим, що за час шлюбу сторони придбали автомобіль «MITSUBISHI COLT», 2008 року випуску, об`єм двигуна 1332 см.куб., середня ринкова вартість якого становить 212 010,00 грн (факти придбання цього автомобіля 15.09.2020 та подальше його відчуження ОСОБА_1 15.01.2022, підтверджується Листом-відповіддю ТСЦ №0541 від 05.07.2024); також придбали на «Aliekspres» за спільні кошти товар – гребінці на загальну суму 5 561,46 доларів США, що еквівалентно 229 354,61 грн (станом на 02.10.2024). Ці гребінці в кількості 1 000 штук вони спільно замовили та закупили, оскільки мали намір займатися спільним сімейним бізнесом і продавати їх за ціною по 500,00 грн. ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишила весь цей товар собі і відчужила (продала), а виручені від продажу товару кошти не розділила з позивачем, а залишила їх собі.
Крім того в первісному позові ОСОБА_1 просить здійснити поділ майна порівну, кожному по 1/2 частці, проте, такий поділ не враховуватиме інтереси неповнолітньої дитини, а також той факт, що син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає з ОСОБА_2 та перебуває на його утриманні, вона має заборгованість зі сплати аліментів, тому просить суд відійти від рівності часток подружжя, та при поділі майна виділити йому у власність 2/3 частки майна подружжя, а ОСОБА_1 – 1/3 частку. Крім того, підставою для відступу від рівності часток є те, що автомобіль VOLKSWAGEN CADDY, 2015 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.куб., ОСОБА_2 продав за символічну вартість 12 000,00 грн спільному сину ОСОБА_5 .
Стверджує, що в них дійсно були сварки, проте в лютому-квітні 2024 року вони продовжували проживати разом і всі кошти використовувалися в інтересах сім`ї. 
З огляду на вищевикладене, а також враховуючи заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог (а.с. 143 – 144, т. 2) ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь:
-компенсацію в розмірі 267 749,74 грн, яка становить 2/3 частки вартості спільного майна подружжя, яке було відчужено ОСОБА_1 , без його згоди, а саме транспортного засобу «MITSUBISHI COLT», 2008 року випуску, об`єм двигуна 1332 см.куб. та товару (гребінців) в кількості 1 000 штук;
- грошову компенсацію в розмірі 234 948 грн, яка становить 1/3 частки вартості спільного майна подружжя, яке було відчужено ОСОБА_2 , а саме транспортних засобів «VOLKSWAGEN CADDY», 2004 року випуску, об`єм двигуна 1896 см.куб., «VOLKSWAGEN CADDY», 2015 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.куб;
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2026 року відмовлено в задоволенні позовів.
Прийняте рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_2 здійснив відчуження спільного сумісного рухомого майна подружжя, а саме: автомобіля «VOLKSWAGEN CADDY», 2004 року випуску, який 28.02.2024 було перереєстровано на нового власника, та автомобіля «VOLKSWAGEN CADDY», 2015 року випуску, який було відчужено 14.02.2024, тобто під час перебування у шлюбі. Позивачкою за первісним позовом не надано суду належних та допустимих доказів того, що вказані транспортні засоби були відчужені без її відома та згоди, ці правочини нею не оскаржувалися.
Позивачка ОСОБА_1 у своїх поясненнях зазначала, що на момент відчуження спірного майна сторони фактично припинили сімейні відносини та спільно не проживали. Водночас відповідач ОСОБА_2 заперечив зазначені обставини та пояснив, що, незважаючи на оренду позивачкою окремого житла, сторони фактично продовжували спільне проживання до квітня 2024 року, разом проводили час, зустрічали святкові події, зокрема Новий рік, а також вживали заходів для збереження сім`ї. З огляду на суперечливість пояснень сторін, суд виснував, що немає можливості достовірно встановити момент фактичного припинення сімейних відносин. Показання свідка ОСОБА_8 суд оцінив критично, оскільки вона перебуває у дружніх стосунках із позивачкою, що може впливати на об`єктивність її свідчень.
Оскільки в ході розгляду справи не здобуто беззаперечних доказів того, що ОСОБА_2 відчужив транспортні засоби всупереч волі ОСОБА_1 , використав грошові кошти не в інтересах сім`ї, суд виснував, що відсутні підстави для задоволення первісного позову ОСОБА_1 , оскільки судове рішення не може гуртуватися на припущеннях.
Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції вказав, що він також не довів, що автомобіль «Mitsubishi Colt» був проданий без його згоди або що кошти від продажу використані не в інтересах сім`ї. Щодо 1 000 гребінців, сплачені кошти за які просив поділити позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , суд виснував, що надані докази (банківська довідка, скріншоти листування, переписка в соцмережах) не є достатніми для підтвердження факту придбання, вартості та відчуження цього товару, оскільки: довідка банківської установи не містить конкретного призначення платежу та не дає можливості ідентифікувати, що кошти були сплачені саме за спірний товар; неможливо ідентифікувати особу користувача соціальної мережі «hairpro_ua», встановити його належність до будь-якої зі сторін у справі; скріншоти листування не містять відомостей про дату їх створення, не дають можливості достовірно встановити осіб, які брали участь у переписці, та їх зв`язок зі сторонами у справі; відсутні належні докази, які підтверджують факт придбання саме 1000 одиниць товару, їх вартість, отримання товару та використання його в інтересах сім`ї.
Не погодившись з прийнятим рішенням в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , вона 07 травня 2026 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Герасимчука О. О., подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити її позов, стягнути з ОСОБА_2 судові витрати. Рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 не оскаржується.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини справи: вони припинили шлюбні стосунки з 13 грудня 2023 року та почали проживати окремо і перестали вести спільне господарство, що підтверджується договором оренди помешкання від 13 грудня 2023 року, вона не надавала своєї згоди ОСОБА_2 , на якого були оформлені транспортні засоби, на їх відчуження в лютому 2024 року, а довідалась про це у липні 2024 року із листа Територіального сервісного центру МВС № 0541 від 11 липня 2024 року.
Суд першої інстанції невірно оцінив покази свідка ОСОБА_9 , яка підтвердила, що сторони по справі припинили шлюбні стосунки з грудня 2023 року та проживали окремо. 
ОСОБА_2 не надав до суду жодних належних та допустимих доказів використання виручених від продажу грошових коштів в інтересах сім`ї, тому вона має право на компенсацію частини вартості цих транспортних засобів.
25 червня 2026 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Зубаня О. О., подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Основними доводами відзиву є те, що під час розгляду справи суд першої інстанції вірно оцінив докази та правильно зазначив, що сторони спілкувалися, спільно проводили час до квітня 2024 року, що підтверджувалось фотоматеріалами, листуванням та іншими доказами. 
Саме у період перебування сторін у шлюбі за згодою подружжя в інтересах сім`ї було відчужено автомобіль «VOLKSWAGEN CADDY», 2004 року випуску (дата відчуження 28.02.2024) та автомобіля «VOLKSWAGEN CADDY», 2015 року випуску (дата відчуження 14.02.2024 року), причому другий автомобіль був відчужений їх старшому сину.
Свідок ОСОБА_9 не проживала з ОСОБА_1 , а тому не може стверджувати, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 припинили шлюбні стосунки, свідок навіть не є сусідкою ОСОБА_1 , а тільки іноді проводила разом з нею деякий час для відпочинку та розваг.
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник адвокат Герасимчук О. О., будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, тому згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду. 
Представник відповідача адвокат Зубань О. О. та відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 заперечили проти апеляційної скарги, підтримали доводи, викладені у відзиві та просили оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення відповідає вказаним вимогам закону.
По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:
- 16 квітня 2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 44, т. 1). Від шлюбу сторони мають спільних дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 51-52, т. 1);
- рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.06.2024 (справа № 127/15169/24) розірвано шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , рішення набрало законної сили 09.07.2024 (а.с. 95, т. 1);
- у відповідь на адвокатський запит ТСЦ МВС №0541 надано наступну інформацію (вих. №74/24 від 05.07.2024): відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом в період з 01.06.2020 по 01.06.2024, за гр. ОСОБА_1 зареєстровані наступні транспортні засоби: 
- «MITSUBISHI COLT», 2008 року випуску, об`єм двигуна 1332 см.куб., дата реєстрації 15.09.2020, 15.01.2022 перереєстровано на нового власника;
за ОСОБА_2 зареєстровані наступні транспортні засоби:
- «VOKSWAGEN CADDY», 2004 року випуску, об`єм двигуна 1896 см.куб., дата реєстрації 23.07.2020, 28.02.2024 перереєстровано на нового власника;
- «VOKSWAGEN CADDY», 2015 року випуску, 1598 см.куб., дата реєстрації 01.04.2023, 14.02.2024 перереєстровано на нового власника (а.с. 19-20, т. 1);
- 13 грудня 2023 року ОСОБА_11 (позичкодавець) та ОСОБА_1 (позичкоотримувач) уклали договір позички нерухомого майна (квартира). Відповідно до умов договору Позичкодавець зобов`язується передати позичкоотримувачу в строкове користування квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 42-43, т. 1);
- начальником МКП УК «Житло-Гарант» 05.09.2024 підписано акт про фактичне місце проживання осіб, з якого вбачається, що ОСОБА_2 фактично проживає разом з малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 14 грудня 2023 та по теперішній час за адресою: АДРЕСА_2 , без реєстрації місця проживання (а.с. 99, т. 1);
- рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1824 від 01.08.2024 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком, ОСОБА_2 . Визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю, ОСОБА_1 , є недоцільним (а.с. 100, т. 1);
- згідно довідки № 113-1/74 від 23.09.2024 слідує, що ОСОБА_5 навчається в Інституті цивільної авіації Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба на факультеті авіаційного транспорту на 4 курсі заочної форми навчання за спеціальність 123 Комп`ютерна інженерія (а.с.116, т. 1);
- згідно довідки від 23 вересня 2024 року № FRRQSLJ5NNC95703, сформовану АТ КБ «Приватбанк» слідує, що ОСОБА_2 здійснено наступні платежі: 
?дата операції: 22.01.2024, рахунок НОМЕР_4 Угода № НОМЕР_5 від 16.06.2022, валюта рахунку: UAH, деталі операції: Alibaba.com, Luxembourg, сума у валюті операції – 1 853,82 USD, сума у валюті картки – 70 487,45.
?дата операції: 15.12.2023, рахунок НОМЕР_6 Угода № НОМЕР_7 від 04.12.2023, валюта рахунку: USD, деталі операції: Alibaba.com, Luxembourg, сума у валюті операції – 205,98 USD, сума у валюті картки – 205,98.
?дата операції: 04.12.2023, рахунок НОМЕР_6 Угода № НОМЕР_7 від 04.12.2023, валюта рахунку: USD, деталі операції: Універмаг: Alibaba.com, Luxembourg, сума у валюті операції – 308,97 USD, сума у валюті картки – 308,97.
?дата операції: 04.12.2023, рахунок НОМЕР_6 Угода № НОМЕР_7 від 04.12.2023, валюта рахунку: USD, деталі операції: Універмаг: Alibaba.com, Luxembourg, сума у валюті операції – 3 192,69 USD, сума у валюті картки – 3 192,69 (а.с. 118, т. 1).
- на а. с. 119-124, т. 1 містяться фотоматеріали, на яких відображено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також інших осіб. Фото зроблені в період з 01.01.2024 по 02.04.2024;
- на а.с. 120, 127, т. 1 містяться чеки на загальну суму 974,00 грн;
- на а.с. 128-130, т. 1 містяться платіжні інструкції від 13.10.2023, 15.01.2024, 15.04.2024, відповідно до яких ОСОБА_2 здійснив переказ коштів ОСОБА_12 в загальному розмірі 19 997,00 грн. В призначенні платежу зазначено: переказ власних коштів;
- 12 лютого 2024 року ОСОБА_2 і ОСОБА_5 уклали договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3245/2024/4314434, відповідно до якого ОСОБА_5 (син сторін по справі) набув право власності на автомобіль «VOKSWAGEN CADDY», 2015 року випуску, н.з. НОМЕР_8 (а.с. 133, т. 1);
- 06 грудня 2024 року Вінницьким міським судом Вінницької області (справа №127/37192/24) видано судовий наказ про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 (а.с. 23 на звороті, т. 2);
- на а.с. 24-31, т. 2 містяться скріншоти листування між сторонами через телефонний додаток; 
- згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 12.11.2024-01.09.2025 за виконавчим провадженням № 78435952, відкритим за судовим наказом № 127/37192/24, заборгованість ОСОБА_1 становить 23 603,10 грн (а.с.46, т. 2);
- на а. с. 50-92, т. 2 містяться скріншоти листування, надані ОСОБА_2 ;
- згідно довідки № 177604 від 05.11.2025, виданої Першим ВДВС у м. Вінниці, станом на 05.11.2025 у боржника ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів відсутня (а.с. 119, т. 2);
- згідно висновку експерта № СЕ-19/102-25/4481-АВ від 10.03.2025 середня ринкова вартість транспортного засобу, з технічними характеристиками аналогічними транспортному засобу «Volkswagen Caddy», 2004 року випуску, об`єм двигуна 1896 см.куб., станом на 10.03.2025 становила 168 150,00 грн. Середня ринкова вартість транспортного засобу, з технічними характеристиками аналогічними транспортному засобу «Volkswagen Caddy», 2015 року випуску, об`єм двигуна 1598 см.куб., станом на 10.03.2025 могла становити 536694,00 грн. Середня ринкова вартість транспортного засобу, з технічними характеристиками аналогічними транспортному засобу «Mitsubishi Colt», 2008 року випуску, об`єм двигуна 1332 см.куб., станом на 10.03.2025 могла становити 172270,00 грн (а.с. 194-204, т. 1).
Між сторонами виник спір про поділ майна подружжя.
Відповідно до статті 1 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності.
За змістом статей 60, 61, 63, 65, 69, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, на чиє ім`я воно придбане та ким із подружжя внесено грошові кошти для його придбання.
Разом з тим норми сімейного законодавства встановлюють не лише презумпцію спільності майна подружжя, але й презумпцію спільності інтересів подружжя під час здійснення правомочностей щодо такого майна.
Так, відповідно до частини другої статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
Отже, законодавець виходить із презумпції того, що правочин, укладений одним із подружжя щодо спільного майна під час шлюбу, вчиняється за згодою другого з подружжя та в інтересах сім`ї.
Такі презумпції є спростовними та можуть бути спростовані належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.
Сам по собі факт відчуження одним із подружжя майна, набутого під час шлюбу, не свідчить автоматично про порушення прав іншого з подружжя та не є безумовною підставою для присудження компенсації вартості такого майна.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 звернула увагу на те, що при вирішенні спорів про поділ майна подружжя суд повинен оцінювати правові наслідки дій кожного із подружжя щодо спільного майна та їх відповідність інтересам сім`ї.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 24 травня 2023 року у справі № 278/2482/21, де зроблено висновок про те, що за наявності факту перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та відсутності доказів використання коштів від продажу спільного майна не в інтересах сім`ї вважається, що відповідний договір укладено саме в інтересах сім`ї. 
Отже, для стягнення компенсації вартості відчуженого під час перебування у шлюбі необхідним є доведення сукупності обставин, а саме:
?відсутності згоди другого з подружжя на відчуження майна; 
?недобросовісності поведінки особи, яка здійснила таке відчуження; 
?використання отриманих коштів не в інтересах сім`ї; 
?порушення майнових прав іншого з подружжя. 
Саме така сукупність юридичних фактів утворює підставу для застосування способу захисту у вигляді стягнення компенсації вартості частки у відчуженому майні.
Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Саме на позивачку, яка вимагає стягнення частки вартості проданого майна, покладається обов`язок доведення відсутності згоди на відчуження автомобілів та використання відповідачем отриманих коштів не в інтересах сім`ї, а не відповідач за первинним позовом повинен довести, що кошти використані в інтересах сім`ї. Позивач за первісним позовом перекладає тягар доказування із себе як сторони, яка заявила таку вимогу, на сторону відповідача, що суперечить принципам статті 81 ЦПК України.
Із матеріалів справи вбачається, що транспортні засоби «VOKSWAGEN CADDY», 2004 року випуску, об`єм двигуна 1896 см.куб. та автомобіль «VOKSWAGEN CADDY», 2015 року випуску, 1598 см.куб., - були відчужені 14 лютого 2024 року та 28 лютого 2024 року, тобто у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/15169/24 про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 ухвалене 06 червня 2024 року. Як вбачається зі змісту цього рішення, судом встановлено, що з позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_2 звернувся 03 травня 2024 року. Позивачка ОСОБА_1 посилалася на те, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинилися ще 13 грудня 2023 року, коли вона почала проживати окремо. Однак з наданих до зустрічного позову фото (а.с.119, 121 – 124, т.1), які були зроблені в період з 01 січня 2024 року по 02 квітня 204 року, вбачається, що сторони по справі фотографуються разом, веселі, обіймаються, на деяких фото є молодший син, фото зроблені як в приміщенні, так і на фоні природи. 
Враховуючи всі ці обставини, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сам по собі факт укладення договору позички квартири від 13 грудня 2023 року не є належним та достатнім доказом припинення сімейних відносин саме з цієї дати, навпаки надані фото підтверджують існування приязних та теплих стосунків між сторонами до квітня 2024 року, а показання свідка ОСОБА_9 не можуть превалювати над сукупністю інших доказів.
Слід зауважити, що автомобіль «VOKSWAGEN CADDY», 2015 року випуску, н.з. НОМЕР_8 був проданий  ОСОБА_2 12 лютого 2024 року спільному сину сторін - ОСОБА_5 , що також побічно свідчить про те, що цей правочин був погоджений батьками та вчинений в інтересах сім`ї.
Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність відсутності згоди позивачки ОСОБА_1 на відчуження спірних транспортних засобів, вона їх не оспорювала з тих підстав, що була відсутня її згода як другого з подружжя.
Відсутні також належні та допустимі докази того, що отримані від продажу автомобілів кошти були використані відповідачем виключно у власних інтересах або всупереч інтересам сім`ї. Будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про приховування відповідачем цих коштів, їх використання на особисті потреби або умисне позбавлення позивачки її частки у спільному майні, матеріали справи не містять. Позиція ОСОБА_1 ґрунтується переважно на припущеннях та суб`єктивному тлумаченні обставин справи.
Відтак апеляційний суд виснує, що позивачкою не доведено ані того, що ОСОБА_2 , відчужуючи транспортні засоби, діяв без її згоди, ані використання ним отриманих коштів не в інтересах сім`ї, ані факту порушення її майнових прав внаслідок укладення відповідних правочинів.
Отже, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку всім поданим доказам відповідно до вимог статті 89 ЦПК України та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою доказів та фактично спрямовані на їх переоцінку, однак не містять посилань на такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б могли бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.
Рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 не оскаржується.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін можливе, якщо суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , поданої її представником адвокатом Герасимчуком О. О., такими, що не спростовують ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2026 року підлягає залишенню без змін, а подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Вирішуючи питання судових витрат, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України та того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, понесені нею судові витрати у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді, слід залишити за нею. Матеріали справи не містять доказів понесення судових витрат в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 . 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Герасимчуком Олегом Олександровичем, залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2026 року залишити без змін.
Судові витрати ОСОБА_1 понесені нею в апеляційній інстанції, залишити за нею
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 25 червня 2026 року.

Головуюча         Т. М. Шемета

Судді:         О. В. Ковальчук

Т. Б. Сало