Справа № 127/38242/25
Провадження № 22-ц/801/1247/2026
Провадження № 22-ц/801/1248/2026
Категорія: 45
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року	Справа № 127/38242/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя – доповідач),
суддів Оніщука В.В., Рибчинського В.П., 
за участю секретаря судового засідання Козюма Д.О., 
розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 127/38242/25 за позовом Лука – Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення,
за апеляційними скаргами Мунтяна Євгена Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2026, ухвалене у складі судді Дернова В. В. в приміщенні суду в м. Вінниця, та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 5.03.2026, ухвалене у складі судді Дернова В. В. в приміщенні суду в м. Вінниця, 

в с т а н о в и в :

5.12.2025 Лука – Мелешківська сільська рада Вінницького району Вінницької області звернулась до суду з позовом (вх № 108380) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, в якому просила : стягнути в рівних частках солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Лука – Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 189298,43 грн., а також стягнути в рівних частках солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Лука – Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області понесені судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач, як потерпіла особа від вчинених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кримінальних правопорушень (ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366, ст. 367 КК України), має право на відшкодування матеріальної (майнової) шкоди.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2026 позов задоволено. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Лука – Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області 189298,43 грн майнової шкоди. 
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь держави по 1514 грн судового збору.
Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 5.03.2026 стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Лука Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області по 14761,40 грн витрат на професійну правничу допомогу.
14.04.2026 до Вінницького апеляційного суду надійшли апеляційні скарги (вх № 4578/26-вх та № 4579/26-вх) ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2026 та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 5.03.2026.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що : суд першої інстанції не витребував і не дослідив всі докази; суд допустив грубе порушення вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, оскільки Вінницький районний суд Вінницької області в ухвалі від 20.05.2025 у справі № 128/1719/22 не встановлював вину відповідачів у скоєні кримінальних правопорушень, не встановлював обставину завдання шкоди позивачу та її розмір, а також не встановлював причинний зв`язок між можливою шкодою та діями відповідачів; судом не враховано правову позицію С від 18.02.2025 по справі № 712/8174/23, відповідно до якої у результатів закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за ініціативою та згодою особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, суд не може і не повинен констатувати факт вчиненні цією особою кримінально караного діяння; позивач у справах цієї категорії повинен довести належними та допустимим доказами факт завдання шкоди, її розмір, дії відповідачів та їх вину по завданню шкоди, причинний зв`язок між винними діями відповідачів та понесення матеріальної шкоди позивачем; суд, не дослідивши доказів, що підтверджують обставини справи, зокрема, не витребував матеріали кримінальної справи № 128/1719/22 з Вінницького районного суду Вінницької області, в яких містяться наступні докази, на які посилався останній у своїй ухвалі від 20.05.2025 у справі № 128/1719/22; за версією слідства ОСОБА_2 будучи службовою особою та відповідальним за здійснення технічного нагляду за реконструкцією будівлі сільського клубу під адміністративне приміщення Хижинецької сільської ради Сокиринецької ОТГ по АДРЕСА_1 , неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, вчинив службову недбалість. Таким чином, ОСОБА_2 не вчиняв ніяких активних дій по нанесенню шкоди позивачу, а суд стягнув з нього завдану позивачу шкоду солідарно разом із ОСОБА_1 , що вже є несправедливим; відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Таким чином, позов до відповідачів не може бути пред`явлено, а заявлені позовні вимоги в даній справі є безпідставними; у справі відсутні висновки експертів, якими б було встановлено невідповідність виконаних робіт на суму 189298,43 грн, яку заявлено у позові і задоволено судом; у даній справі не було викликано свідка ОСОБА_4 , не проведено виїздне засідання; роботи по реконструкції проводились з 19.09.2017 по грудень 2018 (включно), а звернення в поліцію від позивача надійшло 23.07.2021, тобто, пройшло від двох років семи місяців до трьох місяців десяти місяців.
30.04.2026 до апеляційного суду надійшов відзив (вх № 5329) Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційних скарг, просить залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін; стягнути з відповідачів на користь сільської ради судові витрати на правничу допомогу. 
Щодо розгляду апеляційної скарги на заочне рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
10.06.2026 до Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання (вх № 7520/26-вх) Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області про відкладення розгляду справи з тих підстав, що адвокат Бахур О.В. приймає участь в розгляді іншої справи, розгляд якої був розпочатий із запізненням. 
Ознайомившись із поданим клопотанням, з`ясувавши думку відповідачів та їх представника ОСОБА_3 , які заперечили проти відкладення розгляду справи, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, враховує ту обставин, що позивачем у справі є юридична особа, яка не позбавлена можливості організувати явку в судове засідання іншого представника.
У судовому засіданні відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник Мунтян Є.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялися належним чином про дату, час і місце розгляду справи.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідачів та їх представника, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України). 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 20.05.2025 у справі № 128/1719/22 звільнено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження № 12021020050000404, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.07.2021.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28.07.2025 у справі № 128/1719/22 було змінено ухвалу Вінницького районного суду від 20.05.2025 стосовно обвинувачених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; зазначено у резолютивній частині ухвали про звільнення обвинуваченого ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності: за ч.2 ст. 191 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності; за ч.1 ст. 366 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності; зазначено в резолютивній частині ухвали про звільнення обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності: за ч.1 ст. 367 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності; у решті оскаржувану ухвалу залишено без змін.
У касаційному порядку вказані судові рішення не оскаржувалися.

Відповідно до ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 20.05.2025 у справі № 128/1719/22 :
ОСОБА_1 , будучи службовою особою директором ТОВ «МЕГАБУДПРОЕКТ», шляхом складання та видачі завідомо неправдивих офіційних документів - акту № 2 за квітень 2018 року, акту № 2 за травень 2018 року, акту № 2 за червень 2018 року, акту № 8 за вересень 2018 року, акту № б\н за жовтень 2018 року, акту № б\н за листопад 2018 року, акту № б\н за листопад 2018 року, акту № б\н за грудень 2018 року, акту № 1 за грудень 2018 року та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат типової форми КБ-3 за квітень 2018 року, за травень 2018 року, за червень 2018 року, за вересень 2018 року, за жовтень 2018 року, за листопад 2018 року та за грудень 2018 року по об`єкту «Реконструкція будівлі сільського клубу під адміністративне приміщення Хижинецької сільської ради Сокиринецької ОТГ по вул. І. Богуна, 59Б в с. Хижинці Вінницького району Вінницької області», завідомо знаючи про виконання таких робіт не в повному обсязі, зловживаючи своїм службовим становищем, заволодів бюджетними коштами на загальну суму 189298,43 грн, якими розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв Лука-Мелешківській сільській раді Вінницького району Вінницької області збитків на вищевказану суму, а також за описаних вище обставин, в процесі заволодіння грошовими коштами державного бюджету, діючи умисно, з корисливих мотивів, склав та видав завідомо неправдиві офіційні документи із завідомо неправдивими відомостями.
ОСОБА_2 , здійснюючи технічний нагляд за об`єктом будівництва «Реконструкція будівлі сільського клубу під адміністративне приміщення Хижинецької сільської ради Сокиринецької ОТГ по вул. І. Богуна, 59Б в с. Хижинці Вінницького району Вінницької області», будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, упродовж квітня 2018 року грудня 2018 року не перевірив належним чином обсяги фактично виконаних ТОВ «МЕГАБУДПРОЕКТ» за договором підряду № 110 від 19.07.2017, договором підряду № 93 від 13.06.2018, договором підряду № 205 від 20.12.2018, у зв`язку з чим безпідставно погодив обсяги робіт, що не виконувались підрядником взагалі та у визначених об`ємах, але при цьому були включені посадовими особами ТОВ «МЕГАБУДПРОЕКТ» до актів приймання виконаних підрядних робіт за формою КБ-2в, та завізував їх власним підписом та печаткою.
Згідно висновків судових будівельно-технічних експертиз об`єми та вартість виконаних будівельних робіт по об`єкту «Реконструкція будівлі сільського клубу під адміністративне приміщення Хижинецької сільської ради Сокиринецької ОТГ по вул. І. Богуна, 59Б в с. Хижинці Вінницького району Вінницької області», обсяги та вартість не відповідають фактично виконаним обсягам на об`єкті, тобто виконані не в повному обсязі; загальна сума невідповідності обсягів та вартості виконаних будівельних робіт із врахуванням матеріалів та інших витрат, прибутків, податків, які нараховуються на прямі витрати по вищенаведених Актах становить – 189298,43 грн., чим Лука-Мелешківській сільській раді заподіяно матеріальної шкоди на вказану суму. 
/т. 1 а. с. 13-35/.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, тому наявні правові підстави для їх задоволення. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Відповідно до частини сьомої статті 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільний позов в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. 
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.
Статтею 284 КПК України передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження. Всі підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. До нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження належить, зокрема, звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається (постанова ВС від 1.02.2024 у справі № № 930/497/23).
У постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20) висловлено правову позицію, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.
У постанові Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини шкоду.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2023 в справі № 367/6377/17.
Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності (ст. 49 КК України) є звільненням від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, а тому не звільняє особу від обов`язку відшкодувати завдану кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду (постанова Верховного Суду від 28.01.2025 у справі № 947/11982/23). 
За змістом частини шостої статті 82 ЦПК України не лише вирок, але і ухвала про закриття кримінального провадження із звільненням від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду у цивільному провадженні виключно в питаннях, чи мало місце діяння (кримінальне правопорушення) та чи вчинене воно цією особою.
Відповідно до частини третьої статті 285 КПК України обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати про закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у разі незгоди з підставою закриття кримінального провадження щодо них згідно з ухвалою суду від 20.05.2025 у справі № 128/1719/22 - у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючою обставиною, були вправі заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави і наполягати на своєму повному виправданні (реабілітації). ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не були позбавлені права оскаржити в касаційному порядку ухвалою місцевого суду від 20.05.2025 та апеляційного суду від 28.07.2025 з таких же підстав. 
Подання клопотання про закриття кримінального провадження за закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності є правом обвинуваченого, однак це не спростовує нереабілітуючий характер відповідної підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності, що не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Враховуючи наведене, доводи відповідачів про те, що їх винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень не була доведена у встановленому законом порядку, а тому вони звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду, є безпідставними.
Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування шкоди позивачам, суд виходить з того, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачам заподіяну з його вини шкоду (постанова ВС від 16.10.2025 по справі № 352/515/25).
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 
Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Відповідно до статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим; за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд першої інстанції, врахувавши фактичні обставини справи, подані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки дії, вчинені відповідачами, містять ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, кримінальне провадження закрито щодо відповідачів з нереабілітуючих підстав, тому на відповідачів може бути покладена повна матеріальна відповідальність в межах завданої ним шкоди.
При цьому посилання відповідача на те, що відносно нього відсутній обвинувальний вирок суду, а тому суд першої інстанції неправомірно задовольнив позовні вимоги, не можуть бути прийняті судом, оскільки аналіз положень статей 130, 134 КЗпП України дає підстави дійти висновку, що працівник несе повну матеріальну відповідальність не тільки у випадках, коли відносно нього винесений обвинувальний вирок суду, але і тоді, коли вчинення працівником протиправних діянь, які спричинили майнову шкоду, встановлено у порядку кримінального судочинства.
Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (постанова ВС від 2.12.2021 по справі № 449/1689/19).
Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги позицію ВС, викладену в постанові від 18.02.2025 по справі № 712/8174/23, в якій зазначено, що у результаті закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України за ініціативою та згодою особи, яка притягується до відповідальності суд не може і не повинен констатувати факт вчинення цією особою кримінально-караного діяння, колегія суддів не вважає такими, що спростовують позовні вимоги, адже матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом (постанова ВС від 26.04.2020 по справі № 554/13572/13-ц).
Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що доведеність позивачем позовних вимог та солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Лука – Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області 189298,43 грн майнової шкоди. Дана сума була визначена, як сума матеріальної шкоди ухвалою Вінницького районного суду від 20.05.2025 та ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28.07.2025 року про звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та не була спростована відповідачами. 
Наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог. В суді апеляційної інстанції не було заявлено відповідачами клопотання про витребування доказів, виклик свідків. 
Щодо оскарження додаткового рішення суду першої інстанції.
Згідно статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша, друга статті 141 ЦПК України).
Колегія суддів враховує, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (постанова Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18).
У частинах четвертій – шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Судом першої інстанції враховано, що в позовні заяві позивачем зазначено попередній орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу в розмірі 40000 грн /т.1 а. с. 10/; а також подані із заявою про ухвалення додаткового рішення докази понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 29522,80 грн /т.1 а. с. 214-217/, до якої додано копію договору про надання юридичних послуг № б/н від 1.10.2025; копію договору про надання юридичних послуг № 1 від 1.01.2026; копію договору про надання юридичних послуг від 17.11.2025; копію акту приймання-передачі юридичних послуг від 19.02.2026, копію акту приймання-передачі юридичних послуг № 2 від 19.02.2026 /т. 1 а. с. 218-230/. 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, а відповідачами не заявлялось клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. 
Доводи апеляційних скарг не спростовують правильні висновки суду першої інстанції врахуючи те, що Бахур О.В. має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВН № 000903 від 27.05.2022 та здійснював представництво позивача на підставі копії ордера № 1254641 від 4.12.2025 /т. 1 а. с. 200/.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційних скаргх аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права при ухваленні рішення та додаткового рішення. 
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Мунтяна Євгена Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2026 та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 5.03.2026 у даній справі залишити без змін. 
Поновити дію рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2026 та додаткового рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 5.03.2026 по справі № 127/38242/25.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст посанови складено 15.06.2026. 

Головуючий суддя   Л. О. Голота

Судді: В. В. Оніщук 

В. П. Рибчинський