ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/19813/25	Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я. 	
Провадження № 22-ц/817/734/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
за участі секретаря - Хоміцька С.О. 
та представника позивачки - адвоката Сампари Н.М.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу №607/19813/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Сампара Надія Миронівна, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2026 року, постановлену суддею Стельмащуком П.Я., про відмову в ухваленні додаткового рішення, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину,-
В С Т А Н О В И В:
11 березня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Сампара Н.М. звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у даній справі у розмірі 15000,00 грн.
В обґрунтування вимог посилалась на те, що 26.02.2026 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення у справі, проте не вирішено питання про відшкодування судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу. Представником позивача у позовній заяві вказано, що витрати на правничу допомогу у попередньому (орієнтовному) розмірі складають 15000,00 грн.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 02 квітня 2026 року у задоволенні заяви адвоката Сампари Надії Миронівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Сампари Надії Миронівни до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Сампара Н.М. просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким заяву задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд безпідставно відмовив у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки сторона відповідача завчасно повідомила суд про орієнтовний розмір витрат у позовній заяві, а подальше надання доказів їх понесення разом із заявою про ухвалення додаткового рішення є достатньою підставою для їх розподілу.  Вказує, що висновки суду про відсутність підстав для розгляду є такими, що обмежують обсяг прав учасника справи та підлягають скасуванню в апеляційному порядку. Позивачем у позовній заяві було чітко зафіксовано суму 15 000 грн як орієнтовний розрахунок понесених судових витрат, тому відповідач не був позбавлений можливості висловити свої заперечення щодо цієї суми. 
Вважає, що наявність розрахунку понесених судових витрат безпосередньо у позові фактично виконує функцію заяви про намір подати докази, а відмова суду у розгляді цих доказів через відсутність ідентичної заяви під час дебатів, суперечить принципу верховенства права.
Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що відсутність окремої заяви про намір подати докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу після рішення суду не є безумовною підставою для відмови у розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правову допомогу. Відмова у розподілі витрат, які були заздалегідь вказані у позовній заяві, лише через відсутність повторного усного підтвердження в судових дебатах, є виявом надмірного формалізму, який
перешкоджає доступу до правосуддя.
Окрім того, суд першої інстанції не надав належної оцінки тій обставині, що остаточний обсяг наданої правничої допомоги об`єктивно міг бути визначений лише після завершення розгляду справи. Акт виконаних робіт та остаточний розрахунок вартості послуг формуються після фактичного завершення всіх процесуальних дій у справі, після ухвалення судового рішення, тому підписання їх сторонами до моменту ухвалення рішення було неможливим.
Докази понесених витрат на правничу допомогу були подані представником позивача у встановлений законом п`ятиденний строк з дня отримання рішення суду через підсистему «Електронний суд», що свідчить про добросовісність дій сторони та дотримання вимог процесуального законодавства.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом термін не надійшов.
Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Сампара Н.М. в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу, зіславшись на викладені у нійдоводи.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення, з таких підстав.
Судом встановлено, що 26.02.2026 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення, яким позов представника ОСОБА_1 адвоката Сампари Надії Миронівни до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.10.2015 у справі №607/12152/15-ц, та вирішено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3600,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3458,00 грн. 
11 березня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Сампара Н.М. звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у даній справі у розмірі 15000,00 грн.
Разом із заявою про ухвалення додаткового рішення надано докази здійснених позивачем витрат на правничу допомогу, а саме: ордер на надання правничої допомоги серії ВО № 1117745 від 24.09.2025; договір №31/07 про надання правничої допомоги від 31.07.2025; акт виконаних робіт від 09.03.2026.
Звертаючись із заявою про ухвалення додаткового рішення представник позивачки Сампара Н.М. посилалась на те, що при поданні позовної заяви зазначався орієнтовний перелік витрат на правову допомогу становить 15000 грн, однак ухвалюючи рішення, суд не вирішив питання про стягнення витрат 
Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 до ухвалення рішення не подала суду докази на підтвердження понесення нею судових витрат на правничу допомогу, не повідомила про намір подати докази на підтвердження їх розміру після ухвалення судового рішення протягом встановленого строку, та подала заяву про відшкодування таких витрат вже після завершення розгляду справи судом та ухвалення рішення по суті вимог.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.
Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).
Таким чином, наведені процесуальні норми вказують на те, що при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови: докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду; до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 921/221/21, від 31 травня 2022 у справі № 917/304/21, від 24 січня 2023 року у справі № 922/4022/20).
Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 134, 141 ЦПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19).
У постанові від 31 липня 2024 року у справі №916/2929/22 Верховний Суд наголосив на різниці між заявою про стягнення судових витрат та заявою про намір подати докази понесення судових витрат, про яку йдеться у частині 8 статті 141 ЦПК України. У вказаній нормі йдеться не про заяву про стягнення витрат, а саме про те, що розмір цих витрат встановлюється на підставі доказів, поданих або до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тому, ключовим є те, коли саме особа, яка має намір стягнути судові витрати, подала до суду докази та які дії для цього вчинила.
З урахуванням принципу правової визначеності, заявою про розподіл витрат на правову допомогу в розумінні частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України є усне чи письмове клопотання сторони до закінчення судових дебатів у справі (або до закінчення судового засідання у спрощеному провадженні) про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу з доказами на їх підтвердження або із заявою про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Протилежне тлумачення розуміння частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України суперечить принципу правової визначеності та посягає на гарантоване державою верховенство права.
Також суд ураховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23), де зазначено, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.
Підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.
Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.
Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що представник позивачки адвокат Сампара Н.М. не навела обставин, які б об`єктивно унеможливлювали подання таких доказів протягом 5 днів після ухвалення судового рішення.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачкою завчасно повідомлено суд про орієнтовний розмір витрат у позовній заяві, а подальше надання доказів їх понесення разом із заявою про ухвалення додаткового рішення є достатньою підставою для їх розподілу є безпідставним, оскільки докази понесення таких витрат до судових дебатів сторона відповідача не подавала.
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що повний текст рішення від 26 грудня 2026 року отримано 06 березня 2026 року, оскільки це не є поважною причиною пропуску строку для подання доказів щодо розміру витрат на правничу допомогу, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи.
Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у справі №285/5547/21 (провадження № 61-4799св23) вказав, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що заявником не вчинено передбачених цивільно-процесуальним законом дій щодо заявлення клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів та обґрунтування поважності причин неможливості подати докази розміру понесених витрат до закінчення судових дебатів.
За наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач, який не вчинив передбачені процесуальним законодавством дії, має нести ризик негативних процесуальних наслідків своєї бездіяльності, а тому правомірно відмовив в ухваленні додаткового рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Суд першої інстанції прийняв ухвалу з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Сампара Надія Миронівна, залишити без задоволення. 
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2026 року, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 червня 2026 року.

Головуюча          Н.М. Храпак 

Судді:          Б.О. Гірський 

М.В. Хома