Номер провадження: 22-ц/813/1465/26 
Справа № 522/596/25
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання – Шахової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2025 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив:
У січні 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним вище позовом, у якому просила: звільнити її з 23 березня 2023 року від сплати аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Приморського районного суду м. Одеси від 23.04.2020р. по справі № 522/2782/20 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.03.2023 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позов обґрунтовано тим, що з 27.07.2017 року по 26.07.2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Приморським районний судом м. Одеси 23.04.2020 року видано судовий наказ яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи від дня подання заяви про видачу судового наказу, а саме з 18.02.2020 року і до повноліття ОСОБА_3 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Проте, після початку повномасштабного вторгнення росії в Україну за нотаріальною згодою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їх син ОСОБА_3 з метою забезпечення безпеки дитини разом виїхали за межі України в лютому 2022 року. В березні 2023 року батьками було прийнято рішення про подальше мешкання дитини разом з матір`ю на території України. Так з 23.03.2023 року малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з ОСОБА_2 в Україні за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на повному її утриманні. 
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2025 року вказаний вище позов ОСОБА_2 задоволено. Звільнено ОСОБА_2 з 23 березня 2023 року від сплати аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2020 року по справі № 522/2782/20 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 березня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вирішено питання щодо судових витрат. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на те, що позивачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання він нього аліментів, але не могла їх одержати у зв`язку з його ухиленням від їх сплати, просить заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2025 року скасувати в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.03.2023 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 10.01.2025 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У судовому засіданні, 28.04.2026 року представник скаржника – адвокат Портний М.І., підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, представник позивачки – адвокат Воронков В.О., заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив залишити оскаржуване заочне рішення без змін, як законне та обґрунтоване 
Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, у судове засідання, призначене на 05.05.2026 року, не з`явились, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавали, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже предметом апеляційного перегляду є заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2025 року у частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду в оскаржувані частині не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд першої інстанції виходив з того, що малолітній син сторін ОСОБА_4 , проживає з матір`ю ОСОБА_2 з 23.03.2023 року, отже аліменти на його утримання належить стягувати саме з 23.03.2023 року.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку.
У відповідності до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: 1) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; 2) ухилення відповідача від надання утримання дитині.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до чч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.
Водночас, матеріали справи не містять доказів на підтвердження вжиття ОСОБА_2 будь-яких заходів щодо одержання аліментів з відповідача ОСОБА_1 після того, як малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почав проживати разом із нею, а відповідач, при цьому, ухилявся від їх сплати, отже апеляційний суд виснує про відсутність підстав для стягення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини за минулий час (з 23.03.2023 року).
Тож, зважаючи на те, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч.1 ст. 191 СК України) та ураховуючи, що ОСОБА_2 звернулась до суду із цим позовом 10.01.2025 року, апеляційний суд виснує, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають стягненню починаючи з 10.01.2025 року.
Апеляційним судом ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.4 ч.1, абз.1 ч. 2, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду у оскаржуваній частині слід скасувати, та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.01.2025 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2025 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.01.2025 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий          Ю.П. Лозко

Судді           О.Ю. Карташов

М.В. Назарова