Справа № 127/3930/26
Провадження № 2/127/1095/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2026   м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі головуючої судді Дернової В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за борговою розпискою,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів за борговою розпискою та повідомив, що 31 травня 2023 року відповідач позичила у нього 75000 грн., які зобов`язалася повернути до 30 червня 2023 року, що підтверджується письмовою розпискою. Станом на момент звернення до суду відповідач не виконала свої зобов`язання, борг не повернула, тому позивач звернувся з даним позовом до суду та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за борговою розпискою від 31.05.2023 року у загальному розмірі 76 592 грн., з яких 75000 грн. – сума позики, 1592 грн. – проценти за користування позикою, а також судові витрати. 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.02.2026 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. 
Вказану ухвалу разом з копією позовної заяви з додатками було надіслано відповідачу ОСОБА_2 на останню відому адресу реєстрації місця проживання ( АДРЕСА_1 ), а також було розміщено оголошення-повідомлення на офіційному веб-порталі судової влади України, однак ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін, ні будь-якого іншого клопотання до суду подано не було, до суду повернулося поштове відправлення із відміткою «адресат відсутній».
Так, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13.05.2024 у справі № 755/4829/23, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідним поштовим відправленням, яке повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній», що є належним повідомленням учасника справи. 
Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. 
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом установлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
31 травня 2023 року відповідач ОСОБА_2 позичила у позивача ОСОБА_1 75000 грн., які зобов`язалася повернути до 30 червня 2023 року, що підтверджується письмовою розпискою.
У визначені строки та на день розгляду справи судом борг повернутий не був.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Щодо процентів за користування позикою.
Згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 1048 ЦК України, договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.
Правова позиція про наявність права на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні частини другої статті 1048 ЦК України, навіть у тому випадку, якщо договором не передбачено нарахування та одержання зазначених коштів висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-36цс14, а також підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.
При цьому, ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Таким чином, сума процентів за користування позикою у розмірі 75 000 грн. за період з 31 травня 2023 року до 30 червня 2023 року у розмірі на рівні облікової ставки НБУ становить 1592 грн.
Таким чином, суд доходить до висновку, що слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики (розпискою) від 31.05.2023 року у розмірі 76 592 грн., з яких 75 000 грн. – сума позики, 1 592 грн. – проценти за користування позикою.
Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211,20 грн. судового збору.
Керуючись ст. 13, 81, 141, 279, 263-265 ЦПК України, на підставі ст. 525-527, 530, 536, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики (розпискою) від 31.05.2023 року у розмірі 76 592 (сімдесят шість тисяч п`ятсот дев`яносто дві гривні) грн., з яких 75 000 грн. – сума позики, 1 592 грн. – проценти за користування позикою. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1331,20 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) 
ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, АДРЕСА_1 ) 

Суддя