ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
29 червня 2026 року 	Справа № 280/11276/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши за правилами спрощеного, в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 )
до Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради (69035, м. Запоріжжя, б-р Марії Приймаченко, 3; код ЄДРПОУ 37573438)
про визнання протиправним та скасування акту, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
23.12.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради (далі – відповідач), в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 10.12.2025 № 1686, виданий Департаментом соціального захисту населення Запорізької міської ради, яким не підтверджено факт здійснення постійного догляду ОСОБА_1 за ОСОБА_2 ;
зобов`язати Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.12.2025 про видачу акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду, та надати ОСОБА_1 акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду за ОСОБА_2 з урахуванням висновків суду.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що комісія відповідача необґрунтовано дійшла висновку, що факт здійснення ОСОБА_1 постійного догляду за матір`ю не підтверджено, у зв`язку з чим акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 10.12.2025 № 1686 є протиправним та підлягає скасуванню. Просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 29.12.2025 відкрито провадження в адміністративній справі № 280/11276/25 та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідач позов не визнав, у поданому відзиві (вх. від 08.01.2026 № 1055) послався на те, що у письмових поясненнях секретаря комісії Анастасії Миронової від 06.01.2026 зазначено, що відповідно до протоколу засідання Комісії від 11.12.2025 № 42 Комісією заслухано членів Комісії, які відвідали місце проживання ОСОБА_2 та доповіли, що на момент відвідування ОСОБА_1 не було вдома. Після здійснення телефонного дзвінка – він приїхав. На прохання членів Комісії надати медичні документи, які підтверджують діагнози (історія хвороби, амбулаторна картка, виписка з медичної карти стаціонарного хворого) ОСОБА_1 повідомлено, що медичні документі відсутні, знаходяться у нього в офісі. За результатами обговорення прийнято одноголосне рішення про невстановлення факту здійснення постійного догляду ОСОБА_1 , оскільки член Комісії (представник медичного закладу) мав сумніви щодо потреби ОСОБА_2 в постійному догляді, та враховуючи, що медичні документи знаходяться в офісі ОСОБА_1 , що означає, що він працює, тобто здійснювати постійний догляд не має змоги. Вважає оскаржуваний акт правомірним та у задоволенні позову просить відмовити.
12.01.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 1618), в якій вона заперечує проти доводів відповідача.
Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.
ОСОБА_1 звернувся до Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради із заявою від 04.12.2025 (вх. від 05.12.2025 № Ч-2895) про складання та видачу акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період від 16.05.2024 № 560 за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (матір`ю позивача). До заяви додані копії: висновку від 17.11.2025 № 52 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі; медичного висновку ЛКК від 17.11.2025 № 52; картки платника податків ОСОБА_2 ; паспорту ОСОБА_2 ; свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; військового квитка ОСОБА_1 ; картки платника податків ОСОБА_1 ; витягу з реєстру територіальної громади місця проживання ОСОБА_1 ; паспорту ОСОБА_1 .
Актом Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 10.12.2025 № 1686 факт здійснення постійного догляду не підтверджено.
Наведені обставини зумовили звернення ОСОБА_1 до суду з даною позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до пункту 9 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (у редакції, чинній на час подання позивачем заяви від 04.12.2025) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду.
Частиною 7 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII установлено, що перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі – Порядок № 560; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 61 Порядку № 560 визначено, що військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, та не отримують компенсації (допомоги, надбавки) на догляд за ними, для розгляду питання надання їм відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації звертаються за встановленням факту здійснення постійного догляду із заявою у довільній формі на ім`я керівника виконавчого органу сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, районної у м. Києві військової адміністрації за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання особи, зазначеної у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, за якою здійснюється догляд. У заяві повинні бути зазначені такі відомості про військовозобов`язаного, який здійснює постійний догляд: прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті); відомості про особу, за якою здійснюється постійний догляд (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса зареєстрованого/задекларованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті).
Військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, до заяви, зазначеної в абзаці першому цього пункту, додають документи, визначені у підпунктах 9 і 14 додатка 5 (крім акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
Районні, міські держадміністрації (військові адміністрації), виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад для розгляду документів щодо встановлення факту здійснення військовозобов`язаним постійного догляду за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, утворюють постійно діючу комісію із встановлення факту здійснення особою постійного догляду.
Комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду здійснює розгляд заяви протягом десяти календарних днів з дати її подання.
До складу комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду можуть входити депутати місцевої ради, представники виконавчих органів місцевого самоврядування, громадських організацій загальною чисельністю не менше ніж п`ять осіб.
Під час своєї роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду:
відвідує місце проживання особи, за якою здійснюється постійний догляд, зазначене у заяві військовозобов`язаного, для встановлення факту здійснення постійного догляду;
перевіряє відомості щодо наявності/відсутності інших осіб, які здійснюють постійний догляд за особою, зазначеною в заяві, зокрема інформацію щодо наявних прийнятих структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад рішень про надання соціальних послуг з догляду за особою, за якою здійснює догляд військовозобов`язаний, за її задекларованим/зареєстрованим місцем проживання.
За результатами роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду складає та надає військовозобов`язаному акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
Судом досліджено протокол засідання комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 11.12.2025 № 42 та установлено, що підставою для відмови позивачу у встановленні факту постійного догляду є те, що на момент здійснення огляду відсутня медична документація для підтвердження діагнозів ОСОБА_2 .
Однак, суд такі покликання відхиляє та зазначає, що відповідно до пп. 9 Додатку 5 до Порядку № 560 зайняті постійним доглядом за своїми батьком чи матір`ю надають для особи, яка потребує постійного догляду, - довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Позивачем разом із заявою від 04.12.2025 (вх. від 05.12.2025 № Ч-2895) про складання та видачу акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду надавалися відповідачу копії, крім іншого, висновку від 17.11.2025 № 52 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі; медичного висновку ЛКК від 17.11.2025 № 52.
Тобто, у розпорядженні відповідача наявна медична документація ОСОБА_2 , необхідна для прийняття позитивного рішення. Надання історії хвороби, амбулаторної картки, виписки з медичної карти стаціонарного хворого, про що зазначає відповідач у відзиві, Порядком № 560 не передбачено.
Стосовно покликань відповідача у відзиві на те, що позивач працює, а отже не може здійснювати постійний догляд, то такі доводи судом відхиляються, оскільки вони не покладені в основу спірного акту (не відображені у протоколі засідання комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 11.12.2025 № 42).
Судом також враховано, що брат позивача ОСОБА_3 проживає за межами України, про що свідчать надані до матеріалів справи докази.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У відповідності до вимог частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що акт Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 10.12.2025 № 1686 підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а зобов`язання відповідача скласти та видати ОСОБА_1 акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду за ОСОБА_2 забезпечить ефективне відновлення прав позивача у спірних правовідносинах.
Що стосується зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача суд зазначає, що належним та ефективним способом захисту прав позивача, а також гарантією, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, є саме зобов`язання відповідача вчинити вищезазначені дії. Отже, в даній частині позовна заява задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає присудженню судовий збір у сумі 968,96 грн. Разом із тим, будь-яких доказів понесення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 5 000,00 грн (як зазначено у тексті позовної заяви) суду не надано. Отже, такі витрати не можуть бути присуджені на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 – задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати акт Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 10.12.2025 № 1686.
3. Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради (69035, м. Запоріжжя, б-р Марії Приймаченко, 3; код ЄДРПОУ 37573438) скласти та видати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду за ОСОБА_2 .
4. У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
5. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради (69035, м. Запоріжжя, б-р Марії Приймаченко, 3; код ЄДРПОУ 37573438).
У стягненні на користь ОСОБА_1 з Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 5 000,00 грн. – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено та підписано 29.06.2026.

Суддя Ю.П. Бойченко