Справа № 159/7896/25
Провадження № 1-кп/159/244/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі
головуючого судді -    ОСОБА_1 ,
суддів:   ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 
за участю 
секретаря судового засідання -     ОСОБА_4 ,
прокурора -     ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (відеоконференція),
обвинуваченого -     ОСОБА_7 ,
захисника -     ОСОБА_8 ,
потерпілої -    не з`явилась,
законного представника потерпілої -  ОСОБА_9 ,
представника потерпілої :     ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 12025030550000941 від 19.07.2025 про продовження запобіжного заходу щодо

ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Глинянка Любомльського району Волинської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, працюючого на посаді прибиральника службових приміщень ТОВ «Верба», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, ч. 4, ч. 6 ст. 152 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ :
Прокурор подав клопотання про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Прокурор зазначає, що у зв`язку із закінченням строку тримання обвинуваченого під вартою, продовженого ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01.06.2026 та неможливості завершити до цього часу розгляд кримінального провадження, а також за наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілу та свідків, переховування від суду для уникнення покарання), які не зменшились, є доцільним продовжити ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
Прокурор вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст. 176 КПК України, не може запобігти ризику ухилення від з`явлення до суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків, вчиненні нових кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, які є особливо тяжкими злочинами.

Прокурор клопотання підтримав із зазначених у ньому підстав. 
Законний представник потерпілої – представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради ОСОБА_9 підтримала клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів.
Представник потерпілої ОСОБА_10 підтримала клопотання прокурора.
Захисник ОСОБА_8 заперечила щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просила суд призначити запобіжний захід у виді домашнього арешту у АДРЕСА_1 , або визначити розмір застави до 200000 грн. Захисник також повідомив. Що в обвинуваченого погіршилося здоров`я, у зв`язку з чим йому надавали медичну допомогу, однак підтверджуючих документів суду не надано. Також сторона захисту звернула увагу, що на сьогоднішній день шлюб обвинуваченого з дружино, у якої наявна група інвалідності 2 групи розірваний, однак доказів що це підтверджують судуне надано. Додатково обвинувачений повідомив, що вартість його будинку у с. Бруховичі складає близького 420000 грн, та зазначив, що підтримує свого захисника.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження суд зазначає таке.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.07.2025 слідчий суддя обрав ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів без права внесення застави.
Вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 01.06.2026 на строк 60 днів - до 30.07.2026.
Ухвала про продовження строку запобіжного заходу мотивована тим, що продовжують існувати ризики передбачені пп.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України і не зменшились.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення..
Відповідно до ст.177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування, знищити, сховати або спотворити будь-яку річ чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиненню іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з ст.183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.
Відповідно до ст.ст. 197, 199 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений суддею, за умови доведення прокурором окрім загальних підстав для застосування запобіжного заходу обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (ч. 4 ст. 194 КПК України).
Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; 3) вік та стан здоров`я особи; 4) міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 4) наявність постійного місця роботи або навчання; 5) репутацію особи; 6) її майновий стан; 7) наявність судимостей; 8) розмір майнової шкоди; 9) дотримання особою умов раніше застосованих до неї запобіжних заходів; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення та інше.

Кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду обвинувального акта, складеного щодо ОСОБА_7 .
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. В обвинувальному акті зазначаються фактичні обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України).
Зміст обвинувального акта, який містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, яке прокурор вважає доведеними, свідчить про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3, 4, 6 статті 152 Кримінального кодексу України.

Суд враховує, що діяння, інкриміновані ОСОБА_7 , відповідно до статті 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі.
Згідно з ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Отже, беручи до уваги, що на теперішній час кримінальне провадження по суті ще не розглянуто, а також з урахуванням характеру висунутого обвинувачення, суворості можливого покарання у разі доведення вини та відомостей про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про наявність істотних ризиків. 
Зокрема, попри відсутність у нього судимостей, він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кількох епізодів особливо тяжкого умисного злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, яка входить до кола його сім`ї. Умисний характер інкримінованих дій свідчить про їх усвідомленість та цілеспрямованість, що нівелює позитивні характеристики за місцем роботи й вказує на підвищену ймовірність вчинення нового кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з можливим впливом на докази, які ще не досліджені судом у межах цього провадження.
Окрім цього, суд бере до уваги, що обвинувачений, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі та користуючись відстрочкою від мобілізації, у зв`язку з перебуванням у шлюбі з жінкою, яка є особою з інвалідністю 2 групи однак, фактично спільно з нею не проживав, натомість мешкав з іншою жінкою. Саме під час проживання обвинуваченого з іншою жінкою, за версією сторони обвинувачення, і були вчинені інкриміновані кримінальні правопорушення. Також суд бере до уваги, те що обвинувачений повідомив, що на сьогоднішній день укладений ним шлюб розірвано, однак доказів розірвання шлюбу суду не надав Такі обставини свідчать про відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків, які могли б запобігти його ухиленню від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Також суд враховує наявні хвороби обвинуваченого, та зазначає, що відповідно до вимог ст. 112 КВК України та «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 2019 року № 1769/5, ув`язнені і засуджені мають право а висновком лікуючого лікаря отримувати від родичів або інших осіб (у фабричній закритій непошкодженій упаковці) лікарські засоби, медичні вироби, технічні та інші засоби реабілітації, а також купувати їх за безготівковим розрахунком.
Відомостей, що за станом здоров`я ОСОБА_7 не може утримуватись під вартою суду не надано.
За таких умов суд приходить до висновку про існування високого ризику ухилення обвинуваченого від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення (ризики передбачені пп.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Прокурор та законний представник потерпілої у підготовчому судовому засіданні клопотали про розгляд справи без виклику потерпілої. Такі обставини можуть свідчити про наявність у неповнолітньої потерпілої психологічної травми, її побоювання щодо безпосереднього спілкування з обвинуваченим, а також про ризик суспільного розголосу і можливого незаконного впливу на потерпілу та свідків, які ще не були допитані судом, з метою зміни їхніх показань для уникнення обвинуваченим потенційної кримінальної відповідальності. 
За таких умов суд вважає доведеними ризики здійснення обвинуваченим незаконного впливу на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні (ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Вирішуючи питання про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, суд зазначає таке.
Обвинувачений тривалий час (більше двох років) фактично не проживає за адресою у місті Любомль, де пропонується визначити місце відбування домашнього арешту, у зв`язку з чим відсутні сформовані соціальні зв`язки з цією місцевістю.
Щодо можливості відбування домашнього арешту у житловому будинку в селі Бруховичі, який належить обвинуваченому на праві власності, суд встановив, що потерпіла раніше проживала там разом з обвинуваченим. Станом на момент розгляду клопотання відсутні належні та допустимі докази припинення її проживання у цьому будинку. Додатково представник потерпілої у попередніх судових засіданнях повідомляла про наявність у потерпілої побоювань щодо обвинуваченого.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту за своєю суттю передбачає добровільне та сумлінне дотримання обвинуваченим встановлених обмежень щодо перебування за визначеною адресою та не забезпечує безперервного контролю з боку уповноважених органів. З огляду на обставини, викладені в обвинувальному акті, суд доходить висновку, що за відсутності належного контролю такий запобіжний захід не здатен мінімізувати ризики незаконного впливу на потерпілу і свідків, у тому числі із використанням засобів зв`язку.
У зв`язку з наведеним вище, суд дійшов висновку про недостатність застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, особистого зобов`язання, передачі на поруки оскільки такі запобіжні заходи за своєю суттю не забезпечить постійного контролю за поведінкою обвинуваченого та не унеможливлять ризик втечі обвинуваченого, незаконного впливу на свідків та потерпілу чи вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Запобігти вказаним ризикам можливо лише утримуючи особу під вартою. Наведені стороною захисту доводи суд вважає недостатніми для зміни запобіжного заходу.

Суд під час постановлення ухвали про засосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178 КПК України, не визначав розмір застави, оскільки обвинуваченому інкриміновано вчинення особливо тяжких злочинів із застосуванням насильства.
Натомість обвинувачений перебуває під вартою майже один рік, тому суд дотримується позиції ЄСПЛ викладеній у рішенні «Клеутін проти України» від 23.06.2016 та аналогічних «Строган проти України» та «Ігнатов проти України», де зазначено, що триваюче тримання обвинуваченого під вартою, без розгляду питання застосування альтернативних запобіжних заходів може стати порушенням ч. 3 ст. 5 Конвенції.
За таких умов враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого та з урахуванням ризику втечі суд вважає достатнім визначити розмір застави в розмірі 399360 грн, з метою забезпечення виконання покладених на нього обов`язків. 

На підставі викладеного, суд вважає, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою буде достатнім для досягнення мети передбаченої у ст.177 КПК України, та запобігання настанню ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. 
Враховуючи наведене, те, що раніше встановлені ризики передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати і не зменшилися, тому існує необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, із можливістю внесення застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176-183, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 – задовольнити частково.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів - до 27 серпня 2026 року включно, з правом внесення застави в розмірі 399360,00 грн (триста дев`яносто дев`ять тисяч триста шістдесят гривень).

У разі внесення застави у вказаній сумі звільнити  ОСОБА_7 з-під варти та:
на підставі ч. 1 ст. 182 КПК України покласти на нього обов`язок прибувати за кожною вимогою до суду;
на підставі ч. 5, 6 ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого такі обов`язки:
- повідомити суд та прокурора про про зміну свого місця проживання та місця роботи;
- не відлучатися з населеного пункту у якому обвинувачений за реєстрований ( АДРЕСА_1 ) без дозволу суду;
- здати на зберігання у відповідний орган — Управління Державної міграційної служби - паспорт для виїзду за кордон та інші документи, які дають право на виїзд за кордон;
- носити електронний засіб контролю;
- заборонити наближатися на 500 метрів до місця, де потерпіла постійно чи тимчасово проживає (адреса АДРЕСА_3 ), а також до місця де потерпіла навчається — Бруховичівська філія Голобського ліцею Голобської Селещної Ради Ковельського району Волинської області (вул. Молодіжна, 2, с. Бруховичі, Волинська обл., Україна, 45073. );
- заборонити листувння, телефонні переговори з потерпілою та свідками, інші контакти з ними через засоби зв`язку чи електронні комунікації особисто або через третіх осіб.

Ці зобов`язання застосовуються до обвинуваченого на строк два місяці з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді застави.
У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також обвинуваченим, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений  ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Відкласти судове засідання у справі на 13.00 год 13.08.2026.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим – в той же строк з моменту вручення копії ухвали.
Ухвала підлягає до негайного виконання та набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання).

Головуючий         ОСОБА_1 
Сддді         ОСОБА_2 
ОСОБА_3