Справа № 127/4091/26
Провадження № 2/127/1144/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)

11.06.2026 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді Антонюка В. В.,
за участі: секретаря судового засідання Карпенка А. В.,
представника позивача Бойко М. П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом Служби у справах дітей Вінницької міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ :
Служба у справах дітей Вінницької міської ради звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, який мотивовано тим що, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За наявними відомостями батьки дитини перебувають у зареєстрованому шлюбі. Родина мешкає у АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 з 14.08.2025 року по теперішній час перебуває на обліку служби у справах дітей як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах. Підставою перебування дитини на даному обліку стало вчинення домашнього насильства з боку батька по відношенню до матері у присутності дитини, а також порушення батьками права дитини на отримання сином повної загальної середньої освіти. 
Позивач зазначає, що з 2023 року ОСОБА_4 навчався у Вінницькому ліцеї № 34 за сімейною формою навчання. Під час навчання виникали певні проблеми у навчанні. Негативна ситуація з навчанням дитини склалася в кінці І семестру 2024/2025 навчального року, оскільки мати дитини - ОСОБА_2 категорично відмовилася, щоб її син виконував контрольні роботи з навчальних предметів, згодом через додаток вайбер повідомила класному керівнику про те, що має намір забрати документи з ліцею.
Наприкінці II семестру, у травні 2025 року, класний керівник надіслав графік виконання контрольних робіт вже батькові учня - ОСОБА_1 . Всі повідомлення від класного керівника були ним прочитані без зворотнього зв`язку. Дитина не була атестована за 7 клас у КЗ «Вінницький ліцей № 34» та відрахована із навчального закладу.
З нового навчального року ОСОБА_4 не приступив до навчання у жодному навчальному закладі Вінницької міської територіальної громади та фактично не отримує повної загальної середньої освіти, чим порушуються вимоги ст.53 Конституції України, згідно з якими повна загальна середня освіта в Україні є обов`язковою.
Працівники служби у справах дітей неодноразово відвідували родину за місцем проживання, але батьки двері не відчиняли, на письмові роз`яснення вимог чинного законодавства України щодо необхідності отримання сином повної загальної середньої освіти, запрошення на співбесіду до служби у справах дітей та виклики на засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради не реагували.
Оскільки відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про органи та служби справах дітей та спеціальні установи для дітей», до повноважень правоохоронних органів належить повернення дітей до навчальних закладів, службою у справах дітей неодноразово направлялися відповідні клопотання до ВРУП ГУНП України у Вінницькій області щодо вжиття заходів до повернення ОСОБА_3 на навчання.
Як зазначає позивач, на жаль, проведена робота не дала позитивного результату та дитина до цього часу ніде не навчається, чим порушується її конституційне право на освіту.
Крім того, батьками дитини також ігноруються вимоги щодо отримання сином належної медичної допомоги, про що зазначено у неодноразових повідомленнях адміністрації КНП «Вінницька обласна дитяча клінічна Вінницької обласної ради». Батьки не уклали декларацію із сімейним лікарем на медичне обслуговування ОСОБА_3 , внаслідок чого відсутній належний медичний супровід дитини.
Неналежне ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків порушує право їх сина на належне батьківське піклування та виховання, створює загрозу його здоров`ю та розвитку.
На підставі вищезазначеного, служба у справах дітей Вінницької міської ради звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 19.02.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання.
Ухвалою суду від 21.04.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача - Служби у справах дітей Вінницької міської ради Бойко М. П. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Зазначила, що відповідачі не піклуються належним чином про фізичний розвиток дитини, про належне отримання освіти дитиною, про його стан здоров`я. Просила задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явились, про причини неявки до суду не повідомили, про судові засідання повідомлялися належним чином через судові повістки та оголошення на офіційному сайті Судової влади.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , яка працює головним спеціалістом відділу превентивної роботи служби у справах дітей Вінницької міської ради та ОСОБА_6 , яка працює фахівцем із соціальної роботи Вінницького міського центру соціальних служб, суду повідомили, що знайомі з даною родиною по роботі. Їм надійшла інформація з КЗ «Вінницького ліцею №34», що дитина не відвідує навчальний заклад. Коли навідались за місцем проживання сім`ї, то в квартиру відповідачів ОСОБА_2 їх не пустила і повідомила, що дитина не буде відвідувати шкільні заняття, оскільки вона не довіряє навчальним закладам освіти і дитині вистачить навчання в початковій школі. В подальшому, надійшла інформація від Вінницької обласної дитячої лікарні про те, що дитина ОСОБА_3 отримав черепно - мозкову травму та потребував оперативного втручання, від якого мати ОСОБА_2 відмовилась, оскільки не довіряє даним лікарям та державній лікарні, на прохання звернутися в іншу лікарню, остання відмовилась. На неодноразові виїзди представників органу опіки та піклування за місцем проживання сім`ї, батьки не показували дитину, не надавали можливості поспілкуватися з ним. Одного разу ОСОБА_1 показав дитину, тим часом поки ОСОБА_2 не було вдома. На думку свідків, дитина ОСОБА_3 проживати в цій сім`ї не може, оскільки має здобувати освіту та отримувати належне лікування.
Суд, заслухавши позицію представника позивача, пояснення свідків, дослідивши наявні у матеріалах справи документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступного.
Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого є: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження дитини, серії НОМЕР_1 від 11.05.2012 року, виданим Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції. (а.с.9)
14.08.2025 року, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради, було прийнято рішення про взяття дитини ОСОБА_3 на облік у службі у справах дітей як такого, що перебуває у складних життєвих обставинах, внаслідок вчинення щодо нього домашнього насильства психологічного характеру. (а.с.10)
Як вбачається із Характеристики з КЗ «ВЛ №34» від 15.08.2025 року за №01-16/249, листа Департаменту освіти ВМР та Вінницького міського центру соціальної служби від 26.06.2025 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наприкінці листопада 2022 року був переведений в 5-Г клас. До кінця семестру учень навчався за дистанційною формою, вкрай рідко відвідував онлайн-заняття (1-2 уроки на тиждень), при підключенні ніколи не вмикав відеокамеру і не відповідав усно. На телефонні дзвінки класного керівника та повідомлення у додатку вайбер учень не відповідав. Домашні завдання виконував частково і лише з частини предметів. З великими труднощами вдалося здобути виконані завдання з української мови, української літератури, англійської мови, природознавства, мистецтва, щоб атестувати учня за 1 семестр. ІІ семестр 2022/2023 н.р. ОСОБА_3 навчався дистанційно, хоча до онлайн-уроків не підключався, погано виконував домашні завдання. Влітку 2023 року ОСОБА_3 переведено на сімейну форму навчання, за якою він навчався впродовж 6 і 7 класів. В продовж 2023/2024 н. р., ОСОБА_4 здав контрольні роботи. Оскільки ОСОБА_3 з 5 -го класу навчався дистанційно, у вчителів-предметників не було змоги поспілкуватись з учнем, тому важко оцінити ступінь опанування учнем навчальних предметів. Мати ОСОБА_7 – ОСОБА_2 категорично заперечувала, щоб її син відвідував очне навчання, виконував домашнє завдання. У 2024/2025 н.р. ОСОБА_2 забрала документи сина ОСОБА_3 з навчального закладу.(а.с.11-12, 33, 42, 44)
13.06.2025 та 09.12.2024 року на адресу Служби у справах дітей ВМР з КЗ "Вінницький ліцей №34» надійшли клопотання про проведення бесіди з батьками ОСОБА_3 , оскільки він систематично пропускав заняття у навчальному закладі та перевірити умови проживання даної сім`ї. (а.с.13-14, 15-16)
Із листа з Центру первинної медико - санітарної допомоги №3 м. Вінниці від 01.07.2025 року та Департаменту охорони здоров`я, вбачається, що дитина ОСОБА_3 не задекларований у даному закладі. (а.с.17, 48) 
Як вбачається із листів Вінницького РУП ВП №1 ГУНП у Вінницькій області, співробітниками ВРУП ВП ГУНП у Вінницькій області здійснювався неодноразовий візит до даної сім`ї, оскільки дитина ОСОБА_3 систематично не відвідував навчальний заклад, однак поспілкуватись з матір`ю ОСОБА_2 не вдалось, оскільки вона налаштована агресивно, на контакт не йшла, документів своїх та дитини ОСОБА_3 , працівникам поліції не надавала, спостерігались ознаки імпульсивності, неадекватної реакції на зауваження. Щодо спроби вмовити показати ОСОБА_3 до лікарні, де б йому надали медичну допомогу ОСОБА_2 категорично відмовилась, оскільки не довіряє державній лікарні та лікарям. У працівників поліції не представилось можливості скласти протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 184 КУпАП, так як жінка не надавала необхідний пакет документів для оформлення, так як вона вказує, що навмисно їх не оформлювала.(а.с.18,19,20, 21, 22, 23, 24-25).
Згідно Актів обстеження житлово – побутових умов проживання дитини від 20.08.2025, 29.08.2025, 05.09.2025, 31.07.2025, 07.11.2025, обстежити житлово-побутові умови проживання дитини ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , представникам Служби у справах дітей ВМР не було можливості, оскільки мешканці квартири не відчиняли двері. (а.с.23, 27, 28, 29, 30, 49).
Із Актів відвідування дитини за місцем проживання та житлово-побутових умов від 30.06.2025, 15.01.2026 року та протоколів бесіди від 17.06.2025 вбачається, що представниками Служби у справах дітей ВМР встановлено, що ОСОБА_2 декларацію з сімейним лікарем порвала, на контак не йде, заперечує щодо відвідування її сином ОСОБА_3 навчального закладу, щодо лікування дитини заперечує, оскільки нею був направлений лист до КНП «ВОДКЛ» про надання їй роз`яснення щодо усіх документів на імплант для дитини та надання їй відповідей на усі її запитання, які нею були надіслані в листі (а.с.34-36). При спілкуванні з дитиною, ОСОБА_3 пояснив, що почуває себе добре, стосунки у сім`ї нормальні, вдома його ніхто не ображає. (а.с.31, 32, 50)
У зверненнях КНП «ВОДКЛ ВОР» та Департаменту охорони здоров`я та реабілітації, звертається увага Служби у справах дітей ВМР на обставини, що сталися стосовно пацієнта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував на стаціонарному лікуванні з 07.07.2025 р. по 18.07.2025 року, що створюють загрозу його здоров`ю та свідчать про порушення законних інтересів дитини на отримання необхідної медичної допомоги. Зазначається, що на даний час ОСОБА_3 потребує другого етапу хірургічного втручання, що передбачає встановлення індивідуального медичного виробу (імпланту/пластини), необхідного для закриття дефекту кісток черепа після попереднього хірургічного лікування, однак мати пацієнта ОСОБА_3 – ОСОБА_2 , категорично відмовляється від хірургічного втручання її сину. Тому заклад просить прийняти міри, оскільки така бездіяльність законного представника створює високий ризик інвалідизації дитини та може спричинити у подальшому тяжкі наслідки.(а.с.37, 38, 39-40, 41)
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2025 року справа № 127/4420/25, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП (а.с.45).
Що стосується заявлених вимог в частині відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав, то суд зазначає наступне.
Так, згідно з ч.2 ст.170 СК України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків.
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.
У відповідності до п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.12.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно положень п. 2 вказаної Конвенції, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до ч.1 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу (ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини), а також і в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органу опіки та піклування.
Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.
Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків по вихованню своїх дітей, піклуванню про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, освіту та інше.
Орган опіки та піклування дійшов висновку, що приймаючи до уваги те, що батьки неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, права та інтереси якого повинні бути захищенні у встановленому законом порядку, з метою захисту його прав та інтересів, вважати за доцільне відібрати неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без позбавлення їх батьківських прав (а .с.6-8).
Суд вважає, що оскільки відповідачі не належним чином займають вихованням свого неповнолітнього сина, ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не піклуються про здоров`я та нормальний фізичний розвиток дитини, не забезпечують медичного та гігієнічного догляду, залишення дитини у відповідачів є небезпечним для його життя та здоров`я, дитину необхідно відібрати у відповідачів без позбавлення їх батьківських прав.
Заявлені вимоги в частині стягнення із відповідачів на користь та на утримання дитини аліментів, також підлягають до задоволення, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з яким проживає дитина.
Згідно зі ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
За наведених обставин, суд вважає, що з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі по 1/4 частині всіх видів їх доходів з кожного, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до дня повноліття сина, шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини, відкритий у банківській установі.
Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить йому належний фізичний та моральний розвиток, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідачів.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України).
Частиною 1статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.
Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.
Також, згідно вимог статті 141 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в сумі 1 331,20 грн. з кожного.
На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про охорону дитинства» , ст. ст.150, 164, 170, 180 СК України, ст. ст. 4, 5, 18, 81, 89, 141, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:
Позов Служби у справах дітей Вінницької міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.
Відібрати дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батьків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 без позбавлення їх батьківських прав та передати дитину на опікування органу опіки та піклування Вінницької міської ради.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , аліменти на користь та на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця у розмірі 1/4 всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до дня повноліття сина, шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини, відкритий у банківській установі.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП - невідомий, аліменти на користь та на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця у розмірі 1/4 всіх видів її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до дня повноліття сина, шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини, відкритий у банківській установі.
Передати дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на опікування органу опіки та піклування Вінницької міської ради.
Стягнути з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1 331,20 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 1 331,20 грн.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його складення апеляційної скарги.
Повний текст рішення виготовлено 12.06.2026 року.
Позивач: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, код ЄДРПОУ 44566028, адреса місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Соборна, буд. 50;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП суду невідомий, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: