ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2026 м. Дніпро Справа № 912/98/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді: Андрейчука Л.В. (доповідач),
суддів: Левшиної Г.В., Віннікова С.В.,
секретар судового засідання: Мошинець Ю.О.,

Представники сторін:
від позивача: не з`явився;
від відповідача (апелянта): не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма Ясенівська” на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.03.2026 (суддя Закурін М.К.) 
у справі № 912/98/26
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Агро-Парк 17”, Кіровоградська область, Кропивницький район, село Суботці
до відповідача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма Ясенівська”, Кіровоградська область, Кропивницький район, село Ясинове
про стягнення 47 693,01 грн, розірвання договору оренди землі та зобов`язання повернути земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У січні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 17» звернулося до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» про стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди землі від 29.05.2015 за період з 01.01.2022 по 31.12.2025 у загальному розмірі 47 693, 01 грн, з яких: 40 575, 65 грн основного боргу, 5 333, 64 грн інфляційних втрат та 1 783, 72 грн трьох процентів річних, а також про розірвання договору оренди землі та зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку площею 4,5446 га з кадастровим номером 3520584500:02:000:0237.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3520584500:02:000:0237 на підставі договору міни від 28.02.2018, тоді як відповідач користується зазначеною земельною ділянкою на підставі договору оренди землі від 29.05.2015, укладеного з попереднім власником земельної ділянки. Позивач зазначав, що перехід права власності на земельну ділянку не припинив дії договору оренди та не звільнив орендаря від обов`язку належного виконання умов договору щодо внесення орендної плати.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідач не виконав свого обов`язку зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 2022 по 2025 роки включно, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 40 575, 65 грн. Крім того, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивач просив стягнути інфляційні втрати та три проценти річних відповідно до вимог цивільного законодавства.
Також позивач зазначав, що систематичне невнесення відповідачем орендної плати є істотним порушенням умов договору оренди землі та відповідно до положень земельного законодавства є підставою для його дострокового розірвання. У зв`язку з припиненням орендних правовідносин позивач просив зобов`язати відповідача повернути земельну ділянку її власнику.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 18.03.2026 у справі № 912/98/26 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 17» задоволено частково. Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 17» 40 575, 65 грн основної заборгованості з орендної плати, 5 333, 64 грн інфляційних втрат, 1 782, 15 грн трьох процентів річних та 9 983, 67 грн судового збору.
Крім того, суд розірвав договір оренди землі від 29.05.2015, укладений між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська», на підставі якого за відповідачем було зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 4,5446 га з кадастровим номером 3520584500:02:000:0237, а також зобов`язав відповідача повернути зазначену земельну ділянку Товариству з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 17».
Приймаючи оскаржуване рішення, суд виходив із того, що після переходу права власності на спірну земельну ділянку до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 17» останнє набуло статусу орендодавця за договором оренди землі від 29.05.2015, а тому відповідач був зобов`язаний належним чином виконувати перед новим власником земельної ділянки обов`язки орендаря, у тому числі щодо своєчасної та повної сплати орендної плати.
Суд першої інстанції встановив, що Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» не сплачувало орендну плату за користування земельною ділянкою за період з 01.01.2022 по 31.12.2025, унаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 40 575, 65 грн. При цьому доводи відповідача про необізнаність щодо зміни власника земельної ділянки та відсутність інформації про особу нового орендодавця суд визнав необґрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджується здійснення відповідачем у 2021 році платежів з орендної плати безпосередньо на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 17».
Місцевий господарський суд також дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки зазначені нарахування є наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання та входять до складу грошового боргу.
Оцінюючи вимогу про розірвання договору оренди землі, суд виходив із того, що систематична несплата орендної плати протягом кількох років є істотним порушенням умов договору та відповідно до положень земельного законодавства і Закону України «Про оренду землі» є самостійною підставою для дострокового припинення орендних правовідносин.
За результатами розгляду справи Господарський суд Кіровоградської області дійшов висновку про доведеність факту порушення відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати, наявність підстав для стягнення заборгованості та нарахованих на неї сум, а також про наявність правових підстав для розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки її власнику.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 18.03.2026 у справі № 912/98/26, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.03.2026 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 17» відмовити в повному обсязі.
Апелянт вважає, що оскаржуване рішення ухвалене за неповного з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки місцевого господарського суду не відповідають фактичним обставинам справи.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд не врахував обставин, пов`язаних із переходом права власності на земельну ділянку до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 17», зокрема того, що відповідач не був належним чином повідомлений про зміну власника земельної ділянки та не укладав із новим власником будь-яких додаткових угод щодо виконання договору оренди землі.
Крім того, апелянт посилається на те, що рахунки для сплати орендної плати та претензії щодо наявності заборгованості від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 17» не надходили, а тому висновок суду про наявність підстав для стягнення заборгованості є помилковим.
Також скаржник не погоджується з висновками суду щодо застосування положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та вважає неправомірним стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних, посилаючись на те, що договором оренди вже передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання у вигляді пені.
Окремо апелянт зазначає про відсутність підстав для розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки, оскільки, на його думку, позивачем не доведено наявності істотного порушення умов договору оренди, яке б унеможливлювало подальше існування орендних правовідносин між сторонами.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» зазначає, що рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.03.2026 у справі № 912/98/26 є незаконним, необґрунтованим, ухваленим за неповного з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Апелянт вважає, що суд не врахував фактичних обставин виконання договору оренди землі від 29.05.2015, укладеного між ОСОБА_1 та СТОВ «Агрофірма Ясенівська», а також не надав належної оцінки доводам відповідача щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості з орендної плати, розірвання договору оренди землі та зобов`язання повернути земельну ділянку.
Скаржник зазначає, що суд проігнорував ту обставину, що договір оренди землі від 29.05.2015 був укладений між СТОВ «Агрофірма Ясенівська» та ОСОБА_1 строком на 20 років, а всі істотні умови договору, зокрема щодо розміру, порядку та строків внесення орендної плати, були погоджені саме між цими сторонами.
На думку Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська», суд не врахував, що відповідач не був належним чином повідомлений про перехід права власності на спірну земельну ділянку до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 17», у зв`язку з чим у нього були відсутні належні правові та фактичні підстави для здійснення платежів на користь нового власника земельної ділянки.
Апелянт наголошує, що між СТОВ «Агрофірма Ясенівська» та ТОВ «Агро-Парк 17» як новим власником земельної ділянки не укладалися додаткові угоди до договору оренди землі, якими б було змінено сторону орендодавця, визначено порядок подальшого виконання договору, погоджено реквізити для сплати орендної плати та оформлено передачу земельної ділянки у відносинах із новим власником.
Скаржник також посилається на те, що акт приймання-передачі земельної ділянки між відповідачем та позивачем не складався і не підписувався, а істотні умови договору оренди землі з новим власником не погоджувалися, що, на думку апелянта, має значення для оцінки обсягу та характеру зобов`язань відповідача перед ТОВ «Агро-Парк 17».
Окремо Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» зазначає, що рахунки про перерахування орендної плати за договором оренди землі від ТОВ «Агро-Парк 17» на адресу відповідача не надходили, у зв`язку з чим висновок суду першої інстанції про наявність прострочення виконання грошового зобов`язання є передчасним та необґрунтованим.
Крім того, СТОВ «Агрофірма Ясенівська» стверджує, що орендодавець не надсилав відповідачу належних претензій або заяв щодо невиплати орендної плати, а тому суд помилково дійшов висновку про наявність у відповідача безспірної заборгованості та систематичного порушення умов договору оренди землі.
Апелянт вказує, що має належне підтвердження отримання орендної плати попереднім орендодавцем, ОСОБА_1 , однак суд першої інстанції, на думку скаржника, не надав цим обставинам належної оцінки та не з`ясував, чи було фактично порушено відповідачем зобов`язання зі сплати орендної плати.
Також скаржник не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.
Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» зазначає, що пунктом 14 договору оренди землі сторони вже передбачили відповідальність за порушення строків внесення орендної плати у вигляді пені, а тому, на його думку, застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України є неправильним.
На переконання відповідача, одночасне застосування наслідків, передбачених договором у вигляді пені, та стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України фактично призводить до подвійного притягнення боржника до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, що суперечить принципу недопустимості подвійної відповідальності.
Скаржник вважає, що суд не врахував співвідношення договірного регулювання відповідальності сторін та загальних положень цивільного законодавства про наслідки прострочення грошового зобов`язання, унаслідок чого безпідставно задовольнив вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.
Окремо апелянт заперечує проти висновку суду про наявність підстав для розірвання договору оренди землі. На думку скаржника, позивач не довів факту систематичного порушення відповідачем умов договору оренди землі щодо своєчасної сплати орендної плати.
СТОВ «Агрофірма Ясенівська» зазначає, що підставою для розірвання договору оренди землі може бути лише належно доведене істотне порушення умов договору, яке позбавляє іншу сторону того, на що вона розраховувала при його укладенні. На переконання апелянта, таких обставин у цій справі судом не встановлено.
Скаржник вважає, що суд передчасно дійшов висновку про необхідність припинення орендних правовідносин, не дослідивши належним чином поведінку сторін, порядок виконання договору, наявність або відсутність повідомлення відповідача про зміну власника земельної ділянки, а також обставини фактичної сплати орендної плати попередньому орендодавцю.
Апелянт також не погоджується із зобов`язанням повернути земельну ділянку, оскільки така вимога, на його думку, є похідною від вимоги про розірвання договору оренди землі, а тому за відсутності належних правових підстав для розірвання договору відсутні й підстави для покладення на відповідача обов`язку повернути земельну ділянку позивачу.
Крім того, скаржник вважає, що суд неповно дослідив обставини справи, неналежним чином оцінив надані відповідачем докази та дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для задоволення позову.
З урахуванням викладеного СТОВ «Агрофірма Ясенівська» просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.03.2026 у справі № 912/98/26 повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 17» відмовити в повному обсязі.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи
До Центрального апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 17» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.03.2026 у справі № 912/98/26 залишити без змін, а апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» – без задоволення.
Заперечуючи доводи апеляційної скарги, позивач зазначає, що суд повно та всебічно дослідив обставини справи, правильно встановив фактичні правовідносини між сторонами та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості з орендної плати, розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки. На думку позивача, доводи апеляційної скарги фактично повторюють позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, якій уже була надана належна правова оцінка судом першої інстанції.
Позивач наголошує, що з моменту переходу права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3520584500:02:000:0237 до ТОВ «Агро-Парк 17» саме останнє набуло статусу орендодавця за договором оренди землі від 29.05.2015. При цьому положення законодавства та умови самого договору не передбачають обов`язкового внесення змін до договору оренди у зв`язку зі зміною власника земельної ділянки, а тому посилання апелянта на відсутність додаткових угод між сторонами є безпідставними. Позивач зазначає, що такий висновок узгоджується з положеннями статті 148-1 Земельного кодексу України та пунктом 40 договору оренди землі, який прямо передбачає, що перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору.
Не погоджуючись із твердженнями апелянта про необізнаність щодо зміни власника земельної ділянки, позивач звертає увагу на те, що ще у жовтні 2021 року відповідач здійснював платежі на користь ТОВ «Агро-Парк 17» із прямим зазначенням у призначенні платежу, що кошти сплачуються як орендна плата за користування земельними ділянками. На переконання позивача, такі обставини свідчать про достеменну обізнаність відповідача щодо особи нового орендодавця та спростовують доводи апеляційної скарги про відсутність інформації щодо зміни власника земельної ділянки.
Позивач також заперечує проти доводів апелянта про ненадходження рахунків, вимог та претензій щодо сплати орендної плати. У відзиві зазначено, що ТОВ «Агро-Парк 17» неодноразово зверталося до відповідача із письмовими вимогами про погашення заборгованості, зокрема направляло вимогу від 30.07.2024 № 30/07/24-АП17-06 та претензію від 07.11.2025 № 07/11/25-АП17-04 із зазначенням реквізитів для оплати та доданими актами звірки взаєморозрахунків. Вказані документи були отримані відповідачем, однак залишені ним без реагування та виконання.
На думку позивача, матеріалами справи підтверджується факт повної несплати відповідачем орендної плати за користування земельною ділянкою за 2022, 2023, 2024 та 2025 роки. При цьому відповідач не надав ані доказів сплати орендної плати за вказаний період, ані контррозрахунку заявленої до стягнення суми, не спростувавши визначений позивачем розмір заборгованості у сумі 40 575,65 грн. Позивач наголошує, що відповідач не виконав свого обов`язку зі сплати орендної плати навіть після отримання вимог та претензій, а також після звернення позивача до суду.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно неправомірності нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних позивач зазначає, що такі твердження ґрунтуються на неправильному розумінні правової природи відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України. Позивач звертає увагу, що ним взагалі не заявлялася вимога про стягнення пені, а тому твердження апелянта про одночасне застосування пені та наслідків, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, не відповідають обставинам справи. Крім того, інфляційні втрати та три проценти річних мають компенсаційний характер і входять до складу грошового зобов`язання, тоді як пеня є штрафною санкцією, що виключає доводи відповідача про подвійне притягнення до відповідальності.
Заперечуючи доводи апелянта щодо відсутності підстав для розірвання договору оренди землі, позивач зазначає, що відповідачем допущено повну несплату орендної плати протягом чотирьох років поспіль. На переконання позивача, така поведінка є систематичною несплатою орендної плати у розумінні пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України та відповідно до усталеної практики Верховного Суду є самостійною і достатньою підставою для дострокового розірвання договору оренди землі. Позивач наголошує, що для застосування зазначеної норми достатнім є встановлення двох і більше випадків несплати орендної плати, тоді як у даному випадку встановлено чотири послідовні роки повної несплати орендних платежів.
Позивач також зазначає, що після припинення орендних правовідносин у відповідача виникає обов`язок повернути земельну ділянку її власнику. У зв`язку з цим вимога про повернення земельної ділянки є закономірним наслідком розірвання договору оренди та відповідає положенням статті 34 Закону України «Про оренду землі». На думку позивача, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку ТОВ «Агро-Парк 17».
Крім того, позивач заперечує проти доводів відповідача щодо наявності у нього права на збирання врожаю після розірвання договору оренди землі. У відзиві зазначено, що відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження здійснення посіву сільськогосподарських культур на спірній земельній ділянці. Одночасно позивач наголошує, що питання щодо врожаю не було предметом розгляду у даній справі, а тому не може впливати на вирішення спору щодо стягнення заборгованості, розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки. Також позивач вважає, що особа, яка допустила істотне порушення умов договору оренди, не може отримувати переваги від власної неправомірної поведінки шляхом збереження фактичного користування земельною ділянкою після припинення договору.
Інших заяв, клопотань, пояснень чи заперечень щодо апеляційної скарги від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2026 для розгляду справи № 912/98/26 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Андрейчука Л.В. (доповідач), суддів Віннікова С.В., Левшиної Г.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.04.2026 апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.03.2026 у справі № 912/98/26 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
Після усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.03.2026 у справі № 912/98/26.
01.05.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 17» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.03.2026 у справі № 912/98/26 залишити без змін. Також у відзиві позивачем наведено заперечення щодо доводів апеляційної скарги та викладено власну правову позицію стосовно предмета спору.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.05.2026 здійснено перехід від розгляду справи № 912/98/26 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи до розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. Розгляд апеляційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.03.2026 у справі № 912/98/26 призначено у судовому засіданні на 10.06.2026.
Інших письмових пояснень, заяв, клопотань чи заперечень щодо апеляційної скарги від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.
У судовому засіданні апеляційним господарським судом перевірено доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, досліджено матеріали справи, надано оцінку встановленим судом першої інстанції обставинам та правильності застосування норм матеріального і процесуального права.
За результатами апеляційного перегляду справи у судовому засіданні 10.06.2026 Центральним апеляційним господарським судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Встановлені судом обставини справи.

Судом встановлено, що предметом спору у даній справі є вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 17» до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» про стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди землі від 29.05.2015 за період з 01.01.2022 по 31.12.2025, інфляційних втрат та трьох процентів річних, а також про розірвання договору оренди землі та зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку.
З матеріалів справи вбачається, що 29.05.2015 між Ляховим Сергієм Анатолійовичем, як орендодавцем, та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська», як орендарем, укладено договір оренди землі.
За умовами пункту 1 договору орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Михайлівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області.
Відповідно до пункту 2 договору в оренду передано земельну ділянку № 0237 з кадастровим номером 3520584500:02:000:0237, загальною площею 4,5446 га, у тому числі ріллі 4,5446 га.
Пунктом 8 договору сторони погодили, що договір укладено на 20 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк за умови письмового повідомлення орендодавця про намір продовжити дію договору не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку його дії. Також умовами цього пункту передбачено, що у разі закінчення строку дії договору до збирання врожаю орендодавець повинен надати орендарю можливість зібрати врожай.
Відповідно до пунктів 9, 10, 11 договору орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 7 відсотків від грошової оцінки земельної ділянки. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Орендна плата вноситься у строк з 01 липня до 31 грудня кожного року.
Згідно з пунктом 28 договору орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, а відповідно до пункту 31 договору орендар зобов`язаний своєчасно сплачувати орендну плату.
Пунктом 40 договору сторони погодили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.
Право оренди Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» на земельну ділянку площею 4,5446 га з кадастровим номером 3520584500:02:000:0237 зареєстровано 09.06.2015 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за записом № 9965845 про інше речове право.
28.02.2018 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3520584500:02:000:0237 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 17» на підставі договору міни, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро-Парк 17», посвідченого приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренком Ю.І. за реєстровим № 127.
Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 28.02.2018 за ТОВ «Агро-Парк 17» зареєстровано право власності на зазначену земельну ділянку за записом № 25060343.
Таким чином, після переходу права власності на земельну ділянку до ТОВ «Агро-Парк 17» між позивачем, як новим власником земельної ділянки та орендодавцем, і СТОВ «Агрофірма Ясенівська», як орендарем, продовжили існувати правовідносини з оренди землі на умовах договору оренди землі від 29.05.2015.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач був обізнаний про перехід права власності на земельну ділянку до ТОВ «Агро-Парк 17» та про необхідність виконання перед ним обов`язку зі сплати орендної плати.
Так, відповідно до заключної виписки АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.01.2021 по 31.10.2021 по поточному рахунку ТОВ «Агро-Парк 17», 13.10.2021 СТОВ «Агрофірма Ясенівська» здійснило платежі на користь ТОВ «Агро-Парк 17» як орендну плату за користування земельними ділянками згідно з рахунками № 1 та № 2 від 13.10.2021.
У призначенні платежів зазначено, що кошти сплачуються як орендна плата за 2019 та 2020 роки за користування земельними ділянками. Вказані обставини свідчать про те, що відповідач мав інформацію про нового власника земельної ділянки, його банківські реквізити та фактично виконував зобов`язання зі сплати орендної плати саме перед ТОВ «Агро-Парк 17».
Судом також встановлено, що ТОВ «Агро-Парк 17» зверталося до СТОВ «Агрофірма Ясенівська» з вимогою від 30.07.2024 № 30/07/24-АП17-06 щодо сплати заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою.
Як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначену вимогу відповідач отримав 08.08.2024.
Крім того, 07.11.2025 ТОВ «Агро-Парк 17» направило відповідачу претензію № 07/11/25-АП17-04, у якій просило, зокрема, погасити заборгованість з орендної плати та повернути земельну ділянку з кадастровим номером 3520584500:02:000:0237 за актом приймання-передачі.
Вказану претензію СТОВ «Агрофірма Ясенівська» отримало 13.11.2025, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.
Разом з тим вимога від 30.07.2024 та претензія від 07.11.2025 залишені відповідачем без задоволення, доказів погашення заборгованості з орендної плати матеріали справи не містять.
Судом встановлено, що СТОВ «Агрофірма Ясенівська» не сплачувало орендну плату за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 3520584500:02:000:0237 за період з 01.01.2022 по 31.12.2025.
Розмір орендної плати за спірний період визначено позивачем відповідно до умов договору оренди землі, а саме у розмірі 7 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням відповідних даних технічної документації.
Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11.11.2021 нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 137 098,45 грн.
З урахуванням зазначеної нормативної грошової оцінки розмір орендної плати за 2022 рік становить 9 596, 89 грн, що складає 7 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
За 2023 рік розмір орендної плати також становить 9 596, 89 грн, оскільки розрахунок здійснено виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки 137 098, 45 грн.
Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17.01.2024 нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 144 090, 47 грн, у зв`язку з чим розмір орендної плати за 2024 рік становить 10 086, 33 грн.
Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 21.01.2025 нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 161 364,88 грн, у зв`язку з чим розмір орендної плати за 2025 рік становить 11 295,54 грн.
Таким чином, загальна сума основної заборгованості з орендної плати за період з 01.01.2022 по 31.12.2025 становить 40 575,65 грн.
Відповідач не надав доказів сплати орендної плати за користування спірною земельною ділянкою за 2022, 2023, 2024 та 2025 роки, не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, а також не подав власного контррозрахунку.
З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем також нараховано до стягнення інфляційні втрати у розмірі 5 333, 64 грн та три проценти річних.
При цьому рішенням суду стягнуто з відповідача 1 782, 15 грн трьох процентів річних, тоді як у позовній заяві заявлялося 1 783, 72 грн, у зв`язку з чим у цій частині позовні вимоги були задоволені частково.
Водночас позивачем не заявлялася вимога про стягнення пені за пунктом 14 договору оренди землі від 29.05.2015. Предметом заявлених грошових вимог були основна заборгованість з орендної плати, інфляційні втрати та три проценти річних.
Судом встановлено, що у зв`язку з несплатою відповідачем орендної плати протягом чотирьох років поспіль позивач також заявив вимогу про розірвання договору оренди землі від 29.05.2015.
Позивач обґрунтовував цю вимогу тим, що систематична несплата орендної плати є істотним порушенням умов договору оренди землі та самостійною підставою для його дострокового розірвання відповідно до положень Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі».
Крім того, позивач заявив похідну вимогу про зобов`язання СТОВ «Агрофірма Ясенівська» повернути ТОВ «Агро-Парк 17» земельну ділянку площею 4,5446 га з кадастровим номером 3520584500:02:000:0237.
Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначав, що не був обізнаний про перехід права власності на земельну ділянку до ТОВ «Агро-Парк 17», додаткові угоди з новим власником земельної ділянки не укладалися, рахунки для сплати орендної плати не надходили, а тому, на його думку, відсутні підстави для висновку про прострочення виконання грошового зобов`язання.
Також відповідач посилався на те, що має підтвердження отримання орендної плати попереднім орендодавцем, заперечував проти застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та вважав, що одночасне стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних і пені є подвійним притягненням до відповідальності.
Крім того, відповідач не погоджувався з вимогами про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки, посилаючись на недоведеність систематичного порушення умов договору оренди землі.
Окремо у відзиві на апеляційну скаргу позивач звертав увагу на доводи відповідача щодо врожаю та зазначав, що відповідач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження здійснення посівів на спірній земельній ділянці. Також позивач наголошував, що питання про правову долю посівів або надання дозволу на збирання врожаю не було предметом розгляду у цій справі та може вирішуватися лише в межах окремо заявлених вимог, але не впливає на вирішення спору про стягнення заборгованості, розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки.
З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку про доведеність факту невиконання відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за 2022– 2025 роки, наявність підстав для стягнення основної заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних, а також про наявність підстав для розірвання договору оренди землі від 29.05.2015 і зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку її власнику.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї. Водночас суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши встановлені судом обставини, дослідивши наявні у справі докази, доводи апелянта та заперечення позивача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.03.2026 у справі № 912/98/26 підлягає залишенню без змін з огляду на таке.
Предметом спору у даній справі є вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 17» до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» про стягнення заборгованості з орендної плати за договором оренди землі від 29.05.2015 за період з 01.01.2022 по 31.12.2025, інфляційних втрат та трьох процентів річних, а також про розірвання договору оренди землі та зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку площею 4,5446 га з кадастровим номером 3520584500:02:000:0237.
Ключовими доводами апеляційної скарги є твердження відповідача про те, що він не був обізнаний про перехід права власності на земельну ділянку до ТОВ «Агро-Парк 17», додаткові угоди з новим власником земельної ділянки не укладалися, рахунки та претензії щодо сплати орендної плати не надходили, а також про те, що відповідач має підтвердження отримання орендної плати попереднім орендодавцем. Крім того, апелянт заперечує проти застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, вважає стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних фактично подвійним притягненням до відповідальності з огляду на наявність у договорі умови про пеню, не погоджується з висновками суду щодо систематичної несплати орендної плати, розірвання договору оренди землі та зобов`язання повернути земельну ділянку. Також зі змісту відзиву на апеляційну скаргу вбачається, що апелянтом порушувалося питання щодо права на врожай, оскільки, за твердженням відповідача, ним було оброблено земельну ділянку та посіяно озимі культури у період дії договору.
Колегія суддів вважає зазначені доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не спростовують правильності висновків суду.
Щодо правової природи спірних правовідносин колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі — це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
За змістом статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі є договором, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю — це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за земельні ділянки приватної власності встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.
Пунктом «в» частини першої статті 96 Земельного кодексу України передбачено обов`язок землекористувачів своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює обов`язковість договору для виконання сторонами.
Таким чином, сплата орендної плати є основним майновим обов`язком орендаря у правовідносинах оренди землі. Невиконання такого обов`язку порушує як умови договору, так і приписи земельного та цивільного законодавства.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 29.05.2015 між Ляховим Сергієм Анатолійовичем, як орендодавцем, та СТОВ «Агрофірма Ясенівська», як орендарем, укладено договір оренди землі. За умовами договору орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 4,5446 га з кадастровим номером 3520584500:02:000:0237.
Пунктами 9, 10, 11 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 7 відсотків від грошової оцінки земельної ділянки, з урахуванням індексації, у строк з 01 липня до 31 грудня кожного року.
Пунктом 28 договору визначено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, а пунктом 31 договору передбачено обов`язок орендаря своєчасно сплачувати орендну плату.
Пунктом 40 договору сторони погодили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.
28.02.2018 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3520584500:02:000:0237 перейшло до ТОВ «Агро-Парк 17» на підставі договору міни, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агро-Парк 17», посвідченого приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренком Ю.І. за реєстровим № 127. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.02.2018 вчинено запис № 25060343 про реєстрацію за ТОВ «Агро-Парк 17» права власності на спірну земельну ділянку.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що після переходу права власності на земельну ділянку до ТОВ «Агро-Парк 17» саме позивач набув статусу орендодавця за договором оренди землі від 29.05.2015, а СТОВ «Агрофірма Ясенівська» як орендар зобов`язане було виконувати перед новим власником земельної ділянки обов`язки, що випливають із чинного договору оренди.
Доводи апелянта про те, що між ним та ТОВ «Агро-Парк 17» не укладалися додаткові угоди щодо заміни орендодавця, не спростовують правильності висновків суду.
Відповідно до статті 148-1 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, переходять права та обов`язки попереднього власника за чинними договорами оренди такої земельної ділянки. При цьому внесення змін до договору оренди у зв`язку зі зміною власника земельної ділянки не є обов`язковою умовою переходу до нового власника прав та обов`язків орендодавця.
Зазначений підхід узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду, відповідно до якої у разі переходу права власності на земельну ділянку до іншої особи договір оренди не припиняє своєї дії, а новий власник земельної ділянки набуває статусу орендодавця за чинним договором оренди разом із правами та обов`язками, які належали попередньому власнику.
Таким чином, відсутність додаткової угоди про заміну орендодавця сама по собі не звільняє орендаря від обов`язку сплачувати орендну плату новому власнику земельної ділянки, якщо право власності останнього зареєстроване у встановленому законом порядку, а договір оренди є чинним.
Більше того, у самій умові пункту 40 договору оренди сторони прямо передбачили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Тобто сторони ще на момент укладення договору погодили збереження чинності договору у разі зміни власника земельної ділянки.
Тому твердження апелянта про необхідність укладення окремої додаткової угоди з ТОВ «Агро-Парк 17» як передумови виникнення у нього обов`язку зі сплати орендної плати є помилковими та суперечать як умовам договору, так і положенням земельного законодавства.
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про необізнаність щодо переходу права власності на земельну ділянку до ТОВ «Агро-Парк 17».
Матеріалами справи підтверджено, що 13.10.2021 СТОВ «Агрофірма Ясенівська» здійснило платежі на користь ТОВ «Агро-Парк 17» як орендну плату за користування земельними ділянками згідно з рахунками № 1 та № 2 від 13.10.2021. Зокрема, у призначенні відповідних платежів прямо зазначено, що кошти сплачуються як орендна плата за 2019 та 2020 роки за користування земельними ділянками.
Вказані обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки вони спростовують твердження відповідача про те, що йому не було відомо про перехід права власності на земельну ділянку до ТОВ «Агро-Парк 17» та про необхідність виконання зобов`язань перед новим власником.
Фактичне здійснення відповідачем платежів на користь ТОВ «Агро-Парк 17» свідчить не лише про обізнаність відповідача щодо особи нового орендодавця, а й про наявність у нього інформації щодо банківських реквізитів позивача та про визнання ним факту продовження орендних правовідносин саме з ТОВ «Агро-Парк 17».
За таких обставин доводи апелянта про відсутність відомостей щодо зміни власника земельної ділянки мають декларативний характер та спростовуються письмовими доказами, наявними у матеріалах справи.
Необґрунтованими є також посилання апелянта на те, що рахунки та претензії щодо сплати орендної плати від ТОВ «Агро-Парк 17» не надходили.
Судом встановлено, що 30.07.2024 ТОВ «Агро-Парк 17» направило СТОВ «Агрофірма Ясенівська» вимогу № 30/07/24-АП17-06 щодо сплати заборгованості з орендної плати. Зазначену вимогу відповідач отримав 08.08.2024, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.
Крім того, 07.11.2025 ТОВ «Агро-Парк 17» направило відповідачу претензію № 07/11/25-АП17-04, у якій просило, зокрема, погасити заборгованість з орендної плати та повернути земельну ділянку з кадастровим номером 3520584500:02:000:0237 за актом приймання-передачі. Вказану претензію відповідач отримав 13.11.2025.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується не лише факт існування у відповідача обов`язку зі сплати орендної плати, але й факт додаткового звернення позивача до відповідача з вимогами про погашення заборгованості.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що саме по собі ненадання рахунку, навіть у разі якщо б така обставина була доведена, не звільняє орендаря від обов`язку сплачувати орендну плату у строки, визначені договором. Орендна плата є договірним платежем за користування земельною ділянкою, а її розмір, порядок та строки внесення прямо визначені договором оренди землі. Відповідач як професійний суб`єкт господарювання, який протягом тривалого часу користується земельною ділянкою, повинен був належним чином виконувати взятий на себе договірний обов`язок незалежно від повторного виставлення рахунку.
Доводи апелянта про наявність підтвердження отримання орендної плати попереднім орендодавцем також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
По-перше, такі твердження не спростовують факту переходу права власності на земельну ділянку до ТОВ «Агро-Парк 17» ще 28.02.2018.
По-друге, матеріали справи свідчать, що сам відповідач у 2021 році здійснював платежі саме на користь ТОВ «Агро-Парк 17», що підтверджує його обізнаність про нового орендодавця.
По-третє, відповідач не надав належних і допустимих доказів сплати орендної плати за спірний період 2022–2025 років ані попередньому власнику, ані ТОВ «Агро-Парк 17».
По-четверте, апелянт не навів переконливих доводів щодо того, яким чином можливі розрахунки з попереднім орендодавцем у минулі періоди можуть припинити його обов`язок зі сплати орендної плати новому власнику земельної ділянки за період після переходу права власності та після фактичного здійснення ним платежів на користь ТОВ «Агро-Парк 17».
Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належних доказів сплати орендної плати за 2022, 2023, 2024 та 2025 роки відповідачем не подано.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про доведеність основної заборгованості з орендної плати у розмірі 40 575, 65 грн.
Як встановлено судом, відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11.11.2021 нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 137 098, 45 грн, у зв`язку з чим розмір орендної плати за 2022 рік становить 9 596, 89 грн, а за 2023 рік — 9 596, 89 грн.
Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17.01.2024 нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 144 090,47 грн, тому розмір орендної плати за 2024 рік становить 10 086, 33 грн.
Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 21.01.2025 нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 161 364,88 грн, тому розмір орендної плати за 2025 рік становить 11 295, 54 грн.
Загальний розмір орендної плати за спірний період становить 40 575, 65 грн. Відповідач не подав контррозрахунку вказаної суми, не довів її неправильність та не надав доказів погашення заборгованості.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач допустив порушення взятих на себе договірних зобов`язань зі сплати орендної плати.
Щодо доводів апелянта про неправильне застосування судом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України колегія суддів зазначає таке.
За змістом статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Орендна плата є грошовим зобов`язанням орендаря перед орендодавцем. Невнесення орендної плати у строки, визначені договором, є простроченням виконання грошового зобов`язання, що тягне наслідки, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.
Доводи апелянта про те, що пунктом 14 договору оренди землі передбачено відповідальність у вигляді пені, а тому застосування статті 625 Цивільного кодексу України є неправильним, не ґрунтуються на законі та не відповідають обставинам справи.
Зі змісту позовних вимог вбачається, що ТОВ «Агро-Парк 17» не заявляло вимоги про стягнення пені. Предметом грошових вимог були основний борг, інфляційні втрати та три проценти річних. Таким чином, доводи апелянта про одночасне стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних не відповідають фактичному змісту позову та резолютивній частині оскаржуваного рішення.
Крім того, інфляційні втрати та три проценти річних за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України мають компенсаційний характер і входять до складу грошового зобов`язання, тоді як пеня є неустойкою, тобто штрафною санкцією. Відповідний правовий підхід неодноразово висловлювався Верховним Судом України та Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22 також виходила з того, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, спрямованою на відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів і компенсацію за неналежне виконання зобов`язання.
Таким чином, нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних не є подвійним притягненням до юридичної відповідальності одного виду. У даній справі пеня взагалі не була предметом стягнення, а тому відповідний довід апелянта є необґрунтованим.
З урахуванням встановленого факту прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання зі сплати орендної плати суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 5 333, 64 грн та трьох процентів річних у розмірі 1 782, 15 грн.
Щодо доводів апелянта про відсутність підстав для розірвання договору оренди землі колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Згідно зі статтею 25 цього Закону орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.
Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2024 у справі № 918/391/23 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України є саме систематична, тобто неодноразова — два та більше випадки, повна несплата орендної плати у строки, визначені договором. При цьому така спеціальна норма є самостійною та достатньою підставою для розірвання договору оренди землі у разі систематичної повної несплати орендної плати, а звернення до загальної норми частини другої статті 651 Цивільного кодексу України у такому випадку не є необхідним.
У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на необхідність розмежування повної несплати орендної плати та часткової несплати або недоплати. Якщо має місце повна систематична несплата орендної плати, застосуванню підлягає пункт «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України. Якщо ж ідеться про часткову несплату або недоплату орендної плати, відповідні обставини можуть оцінюватися з точки зору істотності порушення за правилами частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.
Подібний підхід щодо систематичності як двох і більше випадків невиконання обов`язку зі сплати орендної плати відображений і в практиці Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема у постановах від 24.11.2021 у справі № 922/367/21, від 04.07.2023 у справі № 906/649/22, від 20.02.2024 у справі № 917/586/23, від 02.04.2024 у справі № 922/1165/23.
У даній справі судом встановлено не одноразове порушення умов договору та не часткову недоплату, а повну несплату орендної плати за чотири роки поспіль — 2022, 2023, 2024 та 2025 роки.
З огляду на умови договору, якими встановлено щорічний строк внесення орендної плати з 01 липня до 31 грудня кожного року, несплата орендної плати за 2022, 2023, 2024 та 2025 роки є чотирма самостійними випадками невиконання орендарем основного обов`язку за договором.
Таким чином, обставини справи підтверджують наявність саме систематичної повної несплати орендної плати у розумінні пункту «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України.
Доводи апелянта про те, що позивач не довів істотного порушення умов договору у розумінні частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки у цій справі підставою для розірвання договору є спеціальна норма земельного законодавства — пункт «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України у поєднанні з частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі».
Наявність чотирьох послідовних випадків повної несплати орендної плати свідчить про систематичне невиконання відповідачем основного обов`язку орендаря та є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання договору оренди землі.
Колегія суддів також враховує, що відповідач не довів наявності об`єктивних перешкод для сплати орендної плати, не подав доказів вжиття заходів для належного виконання договору, не сплатив заборгованість після отримання вимоги від 30.07.2024 та претензії від 07.11.2025, а також не погасив її після звернення позивача до суду.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про розірвання договору оренди землі від 29.05.2015 є законним та обґрунтованим.
Щодо вимоги про повернення земельної ділянки колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.
Таким чином, після розірвання договору оренди землі у відповідача припиняється правовий титул користування земельною ділянкою, а тому виникає обов`язок повернути її власнику.
Вимога про повернення земельної ділянки є похідною від вимоги про розірвання договору оренди землі, однак у разі задоволення вимоги про розірвання договору така вимога відповідає прямому припису статті 34 Закону України «Про оренду землі».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.07.2025 у справі № 910/2389/23 звертала увагу, що за наявності договірних правовідносин щодо земельної ділянки належний спосіб захисту прав орендодавця має визначатися з урахуванням характеру таких правовідносин, а у разі припинення договору оренди належним та ефективним способом захисту може бути зобов`язання орендаря повернути земельну ділянку, яка була предметом договору.
У цій справі позивач заявив саме договірну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку після розірвання договору оренди землі, що відповідає статті 34 Закону України «Про оренду землі» та характеру спірних правовідносин.
Доводи апелянта про відсутність підстав для повернення земельної ділянки ґрунтуються виключно на незгоді з розірванням договору оренди. Оскільки колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для дострокового розірвання договору оренди, відповідно відсутні підстави для відмови у задоволенні похідної вимоги про повернення земельної ділянки.
Окремо колегія суддів надає оцінку доводам відповідача щодо права на врожай та можливості збирання озимих культур.
Зі змісту відзиву на апеляційну скаргу вбачається, що позивач заперечує проти таких доводів та зазначає, що відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту здійснення посіву озимих культур саме на спірній земельній ділянці.
Колегія суддів зазначає, що предметом розгляду у цій справі є стягнення заборгованості з орендної плати, інфляційних втрат, трьох процентів річних, розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки. Питання про правову долю посівів, відшкодування витрат, компенсацію вартості посівів або надання дозволу на збирання врожаю не було предметом заявлених позовних вимог і не становило предмета доказування у цій справі.
Відповідно до частини першої статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Суд не вправі виходити за межі предмета та підстав позову і вирішувати питання, які сторонами у належній процесуальній формі не заявлялися.
Тому суд не був зобов`язаний вирішувати питання щодо надання відповідачу дозволу на збирання врожаю, оскільки такі вимоги у межах даної справи не заявлялися.
Крім того, відповідач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт здійснення ним посівів, обсяг таких посівів, їх місцезнаходження саме на спірній земельній ділянці, понесені витрати чи інші обставини, які могли б мати значення для вирішення окремого спору щодо правової долі врожаю.
Водночас навіть у разі доведення факту здійснення посівів такі обставини самі по собі не спростовують факту систематичної несплати орендної плати та не усувають передбачених законом підстав для розірвання договору оренди землі. Особа, яка допустила систематичне невиконання основного обов`язку за договором, не може посилатися на власні подальші дії щодо користування земельною ділянкою як на підставу для збереження за собою права оренди всупереч вимогам закону.
Разом із тим відповідач не позбавлений права у разі наявності відповідних підстав звернутися до суду з окремими вимогами щодо відшкодування витрат або захисту інших майнових інтересів, однак такі потенційні вимоги не впливають на правильність вирішення спору у цій справі.
Щодо доводів апелянта про неповне дослідження доказів та неправильну оцінку обставин справи колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом статей 73, 74, 76– 79 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи; докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження доказів у справі. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд встановив обставини укладення договору оренди землі від 29.05.2015, зміст його істотних умов, факт переходу права власності на земельну ділянку до ТОВ «Агро-Парк 17», факт здійснення відповідачем платежів на користь позивача у 2021 році, факт направлення та отримання відповідачем вимоги і претензії, розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки за відповідні роки, розмір орендної плати, факт її несплати за 2022– 2025 роки, а також правові наслідки систематичного невиконання орендарем обов`язку зі сплати орендної плати.
Суд надав оцінку доводам відповідача щодо необізнаності про нового власника земельної ділянки, відсутності додаткових угод, ненадходження рахунків, неправильності застосування статті 625 Цивільного кодексу України та відсутності підстав для розірвання договору оренди землі.
Те, що суд не погодився з позицією відповідача, не свідчить про неповне дослідження доказів або порушення норм процесуального права.
Апеляційна скарга у цій частині фактично зводиться до незгоди апелянта з оцінкою доказів та правовими висновками суду першої інстанції, однак не містить доводів, які б спростовували встановлені судом обставини або свідчили про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Колегія суддів також враховує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини судове рішення має містити належне обґрунтування, однак це не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони. Межі такого обов`язку залежать від характеру рішення, доводів сторін та обставин конкретної справи. Такий підхід викладено, зокрема, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Руїз Торіха проти Іспанії» та «Проніна проти України».
У цій справі рішення суду містить мотиви, з яких суд виходив, задовольняючи позов частково, а також правову оцінку основних доводів сторін. Зміст оскаржуваного рішення дає можливість встановити, які обставини суд визнав доведеними, які норми права застосував та чому дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості, розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» не спростовують правильності висновків Господарського суду Кіровоградської області про наявність підстав для стягнення з відповідача 40 575, 65 грн основної заборгованості з орендної плати, 5 333, 64 грн інфляційних втрат, 1 782, 15 грн трьох процентів річних, розірвання договору оренди землі від 29.05.2015 та зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку площею 4,5446 га з кадастровим номером 3520584500:02:000:0237.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.03.2026 у справі № 912/98/26 ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, апеляційна скарга Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі «Руїз Торіха проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до принципу належного здійснення правосуддя судові рішення повинні у достатній мірі містити мотиви, на яких вони ґрунтуються. Водночас пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може тлумачитися як такий, що вимагає від суду надання детальної відповіді на кожен аргумент сторін.
Аналогічна правова позиція викладена Європейським судом з прав людини у справі «Проніна проти України», відповідно до якої обсяг мотивування судового рішення може бути різним залежно від характеру рішення та конкретних обставин справи, а питання достатності мотивування оцінюється з урахуванням особливостей кожної окремої справи.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська», колегія суддів виходить з того, що апелянту надано відповідь на всі істотні питання, які мають значення для правильного вирішення спору, зокрема щодо наслідків переходу права власності на орендовану земельну ділянку до нового власника, обов`язку орендаря сплачувати орендну плату Товариству з обмеженою відповідальністю «Агро-Парк 17», наявності заборгованості за 2022– 2025 роки, правомірності стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних, наявності підстав для розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки.
Доводи апеляційної скарги про необізнаність відповідача щодо переходу права власності на земельну ділянку до ТОВ «Агро-Парк 17» не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, оскільки матеріалами справи підтверджується, що відповідач ще у 2021 році здійснював платежі на користь позивача як орендну плату за користування земельними ділянками.
Посилання апелянта на відсутність додаткових угод із новим власником земельної ділянки також не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не припиняє дії договору оренди та не звільняє орендаря від обов`язку виконувати умови такого договору перед новим власником земельної ділянки.
Колегія суддів також не приймає доводи апелянта про ненадходження рахунків та претензій щодо сплати орендної плати, оскільки позивачем направлялися відповідачу вимога від 30.07.2024 та претензія від 07.11.2025, які були отримані відповідачем, однак залишені без задоволення. Крім того, обов`язок зі сплати орендної плати виникає з договору оренди землі та закону, а не виключно з факту виставлення рахунку.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач не сплатив орендну плату за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 3520584500:02:000:0237 за 2022, 2023, 2024 та 2025 роки, не надав доказів погашення заборгованості, не спростував розрахунок позивача та не подав власного контррозрахунку.
Доводи апелянта щодо неправильного застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України також не підтвердилися, оскільки позивачем не заявлялася вимога про стягнення пені, а інфляційні втрати та три проценти річних є передбаченими законом наслідками прострочення виконання грошового зобов`язання і мають компенсаційний характер.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що повна несплата відповідачем орендної плати протягом чотирьох років поспіль свідчить про систематичне невиконання орендарем основного обов`язку за договором оренди землі та є самостійною і достатньою підставою для дострокового розірвання договору відповідно до положень Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі».
У зв`язку з розірванням договору оренди землі обґрунтованим є і висновок суду про зобов`язання СТОВ «Агрофірма Ясенівська» повернути ТОВ «Агро-Парк 17» земельну ділянку площею 4,5446 га з кадастровим номером 3520584500:02:000:0237, оскільки після припинення орендних правовідносин у відповідача відсутній правовий титул для подальшого користування земельною ділянкою.
Доводи апелянта щодо права на врожай або можливості його збирання не впливають на правильність вирішення спору, оскільки такі вимоги не були предметом розгляду у даній справі, відповідач не надав належних доказів на підтвердження відповідних обставин, а питання про правову долю посівів може вирішуватися лише у межах окремо заявлених вимог.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта з оцінкою доказів та правовими висновками суду, однак не спростовують встановлених судом обставин щодо існування заборгованості з орендної плати, систематичної несплати орендної плати, наявності підстав для розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки.
Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.03.2026 у справі № 912/98/26, колегія суддів встановила, що воно ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, на підставі повного і всебічного з`ясування обставин справи, підтверджених належними і допустимими доказами, з наданням оцінки всім істотним доводам учасників справи.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням меж перегляду справи в апеляційному порядку, визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.03.2026 у справі № 912/98/26 підлягає залишенню без змін.

Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» та про залишення рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.03.2026 у справі № 912/98/26 без змін, судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта та відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76– 79, 86, 129, 236, 237, 269, 270, 275, 276, 282– 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Ясенівська» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.03.2026 у справі № 912/98/26 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 18.03.2026 у справі № 912/98/26 – залишити без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена та підписана 10.06.2026

Головуючий суддя Л.В. Андрейчук

Суддя С.В. Вінніков

Суддя  Г.В. Левшина