ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.06.2026	Справа № 757/86/22-ц	

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Яременко Т.Є., розглянувши матеріали господарської справи 

за позовом ОСОБА_1 
до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М"
про зобов`язання надати інформацію і документи на адвокатський запит

Представники:
від позивача: ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції); 
від відповідача: Одягайло Л.М.;
від третьої особи: Старицька Ю.Ю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - відповідач), в якому просить суд:
- зобов?язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" надати адвокату ОСОБА_1 на адвокатський запит від 18 серпня 2021 № 18/08/2021-1 перелік та копії документів, наданих Комунальному підприємству виконавчого органу Киівради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" Товариством з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М" для укладення договорів:
- Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1532601 від 19.07.2018 - відповідно до розміщеного на офіційному інтернет-сайті КП "Київтеплоенерго" переліку документів для укладення договорів на теплопостачання для категорії "інші споживачі" https://kte.kmda.gov.ua/perelik-dokumentiv-dlya-ukladannya-dog-2;
- Договір про співпрацю під час надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води і розмежування відповідальності № 10030007 від 19.09.2018 - відповідно до розміщеного на офіційному інтернет-сайті КП "Київтеплоенерго" переліку документів для укладення договорів на теплопостачання для укладання договору про співпрацю під час надання послуг https://kte.kmda.gov.ua/perelik-dokumentiv-dlya-ukladannya-dogovoru-pro-spivpratsyu-pid-chas-nadannya-poslug.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_1 здійснює адвокатську діяльність у формі Адвокатського бюро "Тарас Кулачко та партнери" на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Адвокатським бюро здійснюється представництво та захист законних прав та інтересів ТОВ "Леді Плюс" (клієнт). З метою отримання відомостей про факти порушення прав і свобод клієнта адвокатом ОСОБА_1 18 серпня 2021 року на адресу Київтеплоенерго було направлено адвокатський запит, який отримано адресатом 25 серпня 2021 року. Проте, у відповіді на цей адвокатський запит директор структурного підрозділу "Енергозбут" Київтеплоенерго відмовив у наданні запитуваної інформації і копій документів. Позивач зазначає, що така відмова є протиправною, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом про зобов`язання надати інформацію і документи на адвокатський запит.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26.12.2023 у справі № 757/86/22-ц позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про зобов`язання надати інформацію і документи на адвокатський запит - задоволено. Зобов`язано Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" надати адвокату ОСОБА_1 на адвокатський запит від 18 серпня 2021 року № 18/08/2021-1 перелік та копії документів, наданих Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" Товариством з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М" для укладення договорів:
- Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1532601 від 19 липня 2018 року відповідно до розміщеного на офіційному інтернет-сайті КП "Київтеплоенерго" переліку документів для укладення договорів на теплопостачання для категорії "інші споживачі" https:kte.kmda.gov.ua/perelik-dokumentiv-dlya-ukladannya-dog-2;
- Договір про співпрацю під час надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води і розмежування відповідальності № 10030007 від 19 вересня 2018 року - відповідно до розміщеного на офіційному інтернет-сайті КП "Київтеплоенерго" переліку документів для укладення договорів на теплопостачання для укладення договору про співпрацю під час надання послуг https://kte.kmda.gov.ua/perelik-dokumentiv-dlya-ukladannya-dogovoru-pro-spivpratsyu-pid-chas-nadannya-poslug.
Постановою Київського апеляційного суду від 18.09.2025 у справі № 757/86/22-ц апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", задоволено частково. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2023 року скасовано. Провадження у справі закрито. Справу № 757/86/22-ц за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про зобов`язання надати інформацію і документи на адвокатський запит направити для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.
18.09.2025 матеріали справи № 757/86/22-ц надійшли до Господарського суду міста Києва та згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями передані на розгляд судді Щербакова С.О.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2025 прийнято справу № 757/86/22-ц до свого провадження. Розгляд справи № 757/86/22-ц здійснюється за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15.01.2026. Зокрема, залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М". 
04.12.2025 до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , в якому позивач долучає докази направлення копії позовної заяви з додатками третій особі. 
14.01.2026 до суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій позивач , у зв`язку із зупиненням права на адвокатську діяльність на шість місяців, просить суд допустити участь позивача, ОСОБА_1 , у цій справі, як особу без права на заняття адвокатською діяльністю та встановити порядок виконання рішення суду шляхом відстрочення його виконання на строк до 19 квітня 2026 року.
У підготовчому засіданні 15.01.2026 суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 19.02.2026.
17.02.2026 до суду надійшли пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М" щодо позову, в яких третя особа, зокрема зазначає, що звертаючись до відповідача з адвокатським запитом про надання інформації та витребування документів, позивач діяв в інтересах свого клієнта, ТОВ «Леді Плюс», а тому, у випадку ненадання запитуваної інформації та копій документів, захисту підлягає право саме клієнта, інтереси якого адвокат представляє, отже право адвоката, на думку третьої особи, не порушується, а відтак не підлягає захисту окремо від клієнта. Також, третя особа просить суд поновити строк на подання пояснень та долучити пояснення до матеріалів справи.
У підготовчому засіданні 19.02.2026 розглянувши клопотання третьої особи, враховуючи характер спірних правовідносин, необхідність дослідження всіх обставин справи, суд вважає за необхідне поновити Товариству з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М" пропущений процесуальний строк на подання пояснень третьої особи.
Також, у підготовчому засіданні 19.02.2026 суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання до 26.03.2026. 
23.02.2026 до суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд розглянути справу без його участі за наявними матеріалами у справі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 757/86/22-ц призначено на 30.04.2026.
23.04.2026 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій позивач просить суд, у зв`язку з його відсутністю в місті Києві у визначений судом час проведення судового засідання, надати можливість брати участь у судовому засіданні 30.04.2026 та усіх подальших засіданнях у цій справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2026 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
29.04.2026 до суду надійшла заява позивача про розгляд справи без участі, в якій він просить суд розглядати справу без участі позивача ОСОБА_1 , за наявними у справі матеріалами. Позовні вимоги підтримує повністю і просить позов задовольнити.
У судовому засіданні 30.04.2026 оголошено перерву до 11.06.2026.
01.05.2026 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій позивач просить суд, надати можливість брати участь у судовому засіданні 11.06.2026 та усіх подальших засіданнях у цій справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2026 заяву ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено.
У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.
Представники відповідача та третьої особи заперечили проти задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі ухвалено за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.
У судовому засіданні 11.06.2026 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників, Господарський суд міста Києва
ВСТАНОВИВ:

Як вказує позивач, він - ОСОБА_1 здійснює адвокатську діяльність у формі Адвокатського бюро «Тарас Кулачко та партнери» на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2653 від 26.03.2019, виданого Радою адвокатів Полтавської області на підставі рішення № 5 від 26.03.2019.
З матеріалів справи вбачається, що 30.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕДІ ПЛЮС» (клієнт) та Адвокатським бюром «Тарас Кулачко та партнери» (бюро) укладено договір про надання правничої допомоги № 30/10/2020, відповідно до якого бюро зобов`язується надавати клієнту правничу допомогу стосовно складання та направлення адвокатських запитів до ТОВ "Управляюча компанія "Карпати М", КП "Київтеплоенерго" щодо питань, які стосуються нарахування клієнту плати за послуги з постачання теплової енергії на потреби централізованого опалення.
Відповідно до п. 1.2. договору, клієнт та бюро погодили, що правничу допомогу, яка є предметом даного договору буде надавати керуючий партнер бюро - адвокат Кулачко Тарас Миколайович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 5221/10 від 08.10.2014, видане на підставі рішення Ради адвокатів Київської області від 08.10.2014 № 17) та адвокат бюро - адвокат ОСОБА_1 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2653 від 26.03.2019, видане на підставі рішення ради адвокатів Полтавської області від 26.03.2019 № 5), як спільно, так і окремо один від одного, яким надаються усі повноваження та права, передбачені п. 1.3. даного договору.
Згідно п. 2.1. договору, відповідно до умов цього договору бюро буде надавати клієнту такі послуги: складання та направлення адвокатських запитів до ТОВ "Управляюча компанія "Карпати М", КП "Київтеплоенерго" щодо питань, які стосуються нарахування клієнту плати за послуги з постачання теплової енергії на потреби централізованого опалення.
Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного його виконання (п. 4.1. договору).
Відповідно до ордера серії ВІ № 1019276 від 30.10.2020 виданого Адвокатським бюром «Тарас Кулачко та партнери» інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕДІ ПЛЮС» представляє адвокат ОСОБА_1.
Як зазначає позивач, з метою отримання відомостей про факти порушення прав і свобод Клієнта адвокатом ОСОБА_1, було направлено на адресу відповідача адвокатський запит № 18/08/2021-1 від 18.08.2021, в якому позивач зазначив наступе:
- КП «Київтеплоенерго» укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Карпати М» два договори щодо постачання теплової енергії для об?єктів в багатоквартирному будинку № 2 по вулиці Велика Васильківська в місті Києві: 1) договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1532601 від 19.07.2018 р.; 2) договір про співпрацю під час надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води і розмежування відповідальності № 10030007 від 19.09.2018;
- Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Карпати М» в односторонному порядку включило в опалювальну площу 1 695,9 м.кв. в додаток 8 до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1532601 від 19.07.2018 площу 288,5 м.кв. нежитлового приміщення, належного ТОВ «Леді плюс»;
- в нежитловому приміщені ТОВ «Леді плюс» загальною площею 288,5 кв.м., проходять транзитом 5 стояків центрального опалення та 1 стояк гарячого водопостачання для забезпечення потреб житлової частини житлового будинку, які приєднані до опалювальної мережі цієї частини будинку після установленого засобу комерційного обліку теплової енергії (лічильника) Multical 66Е (заводський № 4638830). Ці мережі обслуговуються ТОВ «Управляюча компанія «Карпати М» за договором про співпрацю під час надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води і розмежування відповідальності № 10030007 від 19.09.2018;
- приймаючи до уваги, що площа приміщення ТОВ «Леді Плюс» без належних підстав, без урахування схеми внутрішньо-будинкових мереж централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання включено в односторонньому порядку ТОВ «Управляюча компанія «Карпати М» в додаток 8 до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1532601 від 19.07.2018, тоді як споживання теплової енергії цим приміщенням може відбуватися виключно від тих, що проходять транзитом 5 стояків централізованого опалення та 1 стояк гарячого водопостачання для забезпечення потреб житлової частини житлового будинку, які приєднані до опалювальної мережі цієї частини будинку після установленого засобу комерційного обліку теплової енергії (лічильника) Multical 66E (заводський № 4638830), розподіл обсягу теплової енергії по показниках якого здійснює КП «Київтеплоенерго», а не ТОВ «Управляюча компанія «Карпати М».
Тож, з урахуванням викладено вище, позивач просив відповідача надати йому перелік та належним чином посвідчені копії документів, наданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Карпати М» в КП «Київтеплоенерго» для укладення двох вищезазначених договорів відповідно до вищевказаних переліків.
Вказаний адвокатський запит був отриманий відповідачем 25.08.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Листом від 28.08.2021 № 30/3/2/13146 відповідач надав відповідь на адвокатський запит позивача, в якому зазначив, що КП «Київтеплоенерго» не має правових підстав для розголошення інформації про розрахунки за теплову енергію, обсяги купівлі-продажу теплової енергії, оскільки вона є конфіденційною та має пряме відношення до договору, стороною договірних відносин яких ТОВ «Леді Плюс» не є. КП «Київтеплоенерго» є розпорядником персональних даних споживачів лише в межах необхідних для належного надання послуг та забезпечує їх нерозголошення третім особам з урахуванням вимог Закону України «Про захист персональних даних».
Позивач зазначає, що договори та запитувані в адвокатському запиті документи, що були підставою їх укладення, є предметом доказування у господарській справі № 910/166/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Карпати М» до ТОВ «Леді Плюс» про стягнення 55 311,88 грн. та за зустрічним позовом ТОВ «Леді плюс» до ТОВ «УК «Карпати М» про зобов?язання здійснити перерахунок вартості комунальної послуги з постачання теплової енергії, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, на стороні позивача КП «Київтеплоенерго».
Проте, відповідач відмовив у наданні запитуваної інформації і копій документів.
Отже, обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідачем були порушені вимоги ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» в частині відмови у наданні запитуваних адвокатським запитом запитуваної інформації і копій документів.
Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
У п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що клієнт - фізична або юридична особа, держава, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в інтересах яких здійснюється адвокатська діяльність.
Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту.
Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.
У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.
У відповідності до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.
Суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» право звертатися з адвокатськими запитами є одним з професійних прав адвоката, яке той реалізує під час здійснення адвокатської діяльності «для належного виконання договору про надання правової допомоги».
Отже, це професійне право адвокат реалізує лише для надання правової допомоги клієнту, а не у власних інтересах.
Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з адвокатським запитом № 18/08/2021-1 від 18.08.2021, в якому позивач просив відповідача надати йому перелік та належним чином посвідчені копії документів, наданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Карпати М» в КП «Київтеплоенерго» для укладення договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1532601 від 19.07.2018 та договору про співпрацю під час надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води і розмежування відповідальності № 10030007 від 19.09.2018 відповідно до переліку документів для укладення вказаних договорів, розміщених на офіційному інтернет-сайті КП «Київтеплоенерго».
Листом від 28.08.2021 № 30/3/2/13146 відповідач надав відповідь на адвокатський запит позивача, в якому зазначив, що КП «Київтеплоенерго» не має правових підстав для розголошення інформації про розрахунки за теплову енергію, обсяги купівлі-продажу теплової енергії, оскільки вона є конфіденційною та має пряме відношення до договору, стороною договірних відносин яких не є ТОВ «Леді Плюс», а також відповідач зазначив, що є розпорядником персональних даних споживачів лише в межах необхідних для належного надання послуг та забезпечує їх нерозголошення третім особам з урахуванням вимог Закону України «Про захист персональних даних».
Згідно ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних», персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; розпорядник персональних даних - фізична чи юридична особа, якій володільцем персональних даних або законом надано право обробляти ці дані від імені володільця.
Так, відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 5 Закону України «Про захист персональних даних», об`єктами захисту є персональні дані. Персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою. Не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.
Статтею 14 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. Поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав людини та для проведення Всеукраїнського перепису населення.
Відповідно до приписів ст. 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
За змістом інформація поділяється на такі види: інформація про фізичну особу; інформація довідково-енциклопедичного характеру; інформація про стан довкілля (екологічна інформація); інформація про товар (роботу, послугу); науково-технічна інформація; податкова інформація; правова інформація; статистична інформація; соціологічна інформація; критична технологічна інформація; інші види інформації (ст. 10 Закону України «Про інформацію»).
Згідно ст. 20 Закону України «Про інформацію», за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Статтею 21 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, а також інформація, визнана такою на підставі закону. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, якщо інше не встановлено законом.
Суд зазначає, що запитувана позивачем інформація стосується правовідносин, як виникли між відповідачем та третьою особою на підставі договорів щодо постачання теплової енергії для об`єктів в багатоквартирного будинку № 2 по вул. Велика Васильківська в місті Києві, стороною яких не є позивач, при цьому, за загальним правилом споживачами таких послуг у багатоквартирному будинку є як юридичні особи, так і фізичні особи - споживачі, в свою чергу, відповідно до норм чинного законодавства реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
При цьому, поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав людини та для проведення Всеукраїнського перепису населення.
Тож, у даному випадку, суд погоджується з твердженнями відповідача, що запитувана позивачем інформація стосується в тому числі персональних даних споживачів послуг за договорами щодо постачання теплової енергії, якими є в т.ч. фізичні особи, а тому інформація про споживачів теплової енергії, розрахунки за теплову енергію, обсяги купівлі-продажу теплової енергії є конфіденційною інформацією та не може бути надана без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи.
Крім того, суд зазначає, що в переліку відомостей, які не можуть бути інформацією з обмеженим доступом, визначені ч. 2 ст. 21 Закону України «Про інформацію», відсутня така категорія, як «документи чи інформація, що стосуються господарських (комерційних) відносин юридичних осіб між собою», а отже, така інформація не є загальнодоступною, а відтак може бути конфіденційною чи комерційною таємницею та не підлягати розголошенню.
При цьому, КП «Київтеплоенерго» не є державним органом, а як комерційна організація, юридична особа приватного права має право на обмеження доступу третіх осіб до своєї інформації, що стосується взаємовідносин з іншими юридичними чи фізичними особами.
В той же час, суд зазначає, що в обгрунтування необхідності надання такої інформації позивач зазначає, що договори та запитувані в адвокатському запиті документи, що були підставою їх укладення, є предметом доказування у господарській справі № 910/166/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Карпати М» до ТОВ «Леді Плюс» про стягнення 55 311,88 грн. та за зустрічним позовом ТОВ «Леді плюс» до ТОВ «УК «Карпати М» про зобов?язання здійснити перерахунок вартості комунальної послуги з постачання теплової енергії, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, на стороні позивача КП «Київтеплоенерго».
Судом встановлено, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/166/21 за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача -Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про стягнення 55 311,88 грн, за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Леді Плюс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М" про зобов`язання ТОВ "Управляюча компанія "Карпати М" здійснити перерахунок розподіленого обсягу та вартості комунальної послуги з постачання теплової енергії по нежитловому приміщенню загальною площею 288,5 м. кв., належному ТОВ "Леді Плюс", розміщеному в багатоквартирному будинку № 2 по вулиці Велика Васильківська в місті Києві, за весь період її ненадання з 01.11.2018 по 01.04.2020, повністю виключивши суму 55 311,88 грн з нарахувань.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2021 у справі № 910/166/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2022 та постановою Верховного Суду від 30.06.2022 первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Леді Плюс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Карпати М» заборгованість у розмірі 55 311,88 грн (п`ятдесят п`ять тисяч триста одинадцять грн 88 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн (дві тисячі сто дві грн 00 коп.). У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.
Тобто, запитувані в адвокатському запиті документі були предметом доказування у господарській справі № 910/166/21, відтак, позивач, як представник ТОВ «Леді Плюс» у справі № 910/166/21 не був обмежений у праві у разі відмови КП «Київтеплоенерго» надати запитувану ним інформацію заявити відповідне клопотання про витребування доказів, в порядку статті 81 Господарського процесуального кодексу України.
Тож, для реалізації свого права доказування у справі № 910/166/21 представник ТОВ «Леді Плюс» мав можливість подати відповідні клопотання та вчинити інші процесуальні дії надані стороні Господарським процесуальним кодексом України під час розгляду справи.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частини 1, 2 статті 4 зазначеного Кодексу).
Отже, у розумінні наведених положень правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом відкриття провадження у справах здійснює захист осіб, права та охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.
Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондують з положенням статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Зазначеними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Отже, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. 
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц, від 27.11.2018 у справі № 905/2260/17.
При цьому Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17); суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (пункти 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц).
Отже, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.
Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.
Отже, суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді зобов`язання відповідача надати позивачу на адвокатський запит від 18 серпня 2021 № 18/08/2021-1 перелік та копії документів, наданих відповідачу Товариством з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М" для укладення договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1532601 від 19.07.2018 та договору про співпрацю під час надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води і розмежування відповідальності № 10030007 від 19.09.2018 - відповідно до розміщеного на офіційному інтернет-сайті КП "Київтеплоенерго" переліку документів для укладення таких договорів не може привести до відновлення/захисту прав позивача, як представника ТОВ «Леді плюс», а заявлений позивачем позов не спрямований на вирішення спору між сторонами, оскільки розгляд справи № 910/166/21 вже закінчено судом шляхом винесення рішення, яке набрало законної сили, а запитувані позивачем в адвокатському запиті документі були необхідні для доведення зустрічних позовних вимог ТОВ «Леді плюс», у задоволенні яких судом відмовлено.
Тобто, даний позов фактично направлений лише на одержання доказів, для розгляду справи № 910/166/21 та саме під час розгляду вказаної справи судом надано оцінку доводам представника ТОВ «Леді плюс». 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку обраний позивачем спосіб захисту у вигляді зобов`язання надати інформацію та копії документів на адвокатський запит не є ефективним, у зв`язку з чим з урахуванням викладеного судом вище, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не висвітлюються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи що позивачем не доведено порушення прав, за захистом яких він звернувся до суду, з боку відповідача, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Карпати М" про зобов`язання надати інформацію і документи на адвокатський запит не підлягають задоволенню.
Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.
Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.
В И Р І Ш И В: 

У задоволенні позову відмовити. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 06.07.2026.

Суддя С.О. Щербаков