ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/
Код ЄДРПОУ 03500004

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2026 Справа № 917/2347/25 
м. Полтава
Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., при секретарі судового засідання Сілаєвій О.Ф., розглянувши матеріали 
за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” (адреса: 04116, місто Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ЄДРПОУ 423996760)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Миргородська інвестиційна група” (адреса 37600, Полтавська область, місто Миргород, вул. Незалежності, 19, ЄДРПОУ 38468235)
про стягнення 1 835 048,00 грн заборгованості за договором постачання природного газу від 18.10.2024 № 8951-ТКЕ(24)-15
за участю представників сторін:
від позивача: Піун С. П.,
від відповідача: Луценко Н. В.
Суть спору. Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» звернулось до Господарського суду Полтавської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Миргородська інвестиційна група” про стягнення 1 835 048,00 грн заборгованості за договором постачання природного газу від 18.10.2024 № 8951-ТКЕ(24)-15.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору постачання природного газу від 14.01.2025 року № 15-8374/24-БО-Т в частині оплати отриманого природного газу у визначені Договором строки.
Відповідач у відзиві погоджується із заявленою у позові сумою боргу, не відмовляється від сплати за надані послуги з поставки газу; посилається на звернення до органу місцевого самоврядування щодо компенсації узгодженого обсягу заборгованості з різниці у тарифах на послуги з постачання теплової енергії, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, установам та організаціям, які фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, також у відзиві посилається на важкий фінансовий стан. 
Процесуальні дії суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2026 для розгляду даної справи визначено суддю Пушка І.І.
Ухвалою суду від 15.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №917/2347/25, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначив на 05.02.2026. Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачу для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду, та для подання заперечень – до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.
Суд належним чином виконав обов`язок щодо повідомлення усіх учасників справи про розгляд справи шляхом надіслання ухвали від 15.01.2026 в електронній формі до Електронних кабінетів сторін та оприлюднення в Державному реєстрі судових рішень.
23.01.2026 представник позивача подав заяву (вх. № 805) про участь у судовому засіданні, призначеному на 05.02.2026, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, в задоволенні якої суд відмовив ухвалою від 26.01.2026 в зв`язку з відсутністю у суді вільних майданчиків на вказані час та дату.
02.02.2026 суд отримав відзив на позовну заяву (вх. № 1189).
Ухвалою від 05.02.2026 суд за клопотанням відповідача відклав підготовче судове засідання у справі на 14.04.2026, продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів.
09.02.2026 суд отримав відповідь на відзив (вх. № 1597, 1600).
07.04.2026 представник позивача подав заяву (вх. № 4603) про участь у судовому засіданні, призначеному на 14.04.2026, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке задоволене судом згідно з ухвалою від 08.04.2026.
В судовому засіданні 14.04.2026 представник відповідача заявив усне клопотання про поновлення строку для подачі та залучення до справи додаткових доказів мотивуючи пропуск процесуального строку для їх подання з підстав необхідності здобуття цих доказів.
Ухвалою від 14.04.2026 суд поновив відповідачу строк для подачі доказів у справі, поданих в судовому засіданні 14.04.2026 та долучити докази до справи; закрив підготовче провадження у справі № 917/2347/25; справу призначив до судового розгляду по суті на 14.05.2026; постановив проводити судове засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за участю представника позивача.
Інших заяв чи клопотань від сторін не надходило.
Суд, розглянувши матеріали справи, встановив:
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі – Позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Миргородська інвестиційна група» (далі – Відповідач, Споживач) 18.10.2024 року було укладено договір № 8951-ТКЕ(24)-15постачання природного газу (далі – Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов`язується поставити споживачу, який є виробником теплової енергії в розумінні підпункту 1 пункту 4 Положення, природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.
У п. 2.1 Договору визначено обсяги постачання газу Постачальником Споживачу та період: з жовтня 2024 року по 30 квітня 2025 року (включно) в кількості 170,63200 тис. куб. метрів.
У п. 1.2 Договору вказано, що споживач підтверджує та гарантує, що на момент підписання цього договору у споживача є в наявності укладений договір на розподіл природного газу між споживачем та Оператором газорозподільної системи (Оператор ГРМ) та присвоєний Оператором ГРМ персональний ЕІС-код та/або укладений договір транспортування природного газу між споживачем та Оператором газотранспортної системи (Оператор ГТС) та присвоєний Оператором ГТС персональний ЕІС-код (якщо об`єкти споживача безпосередньо приєднані до газотранспортної системи).
У разі якщо об`єкти споживача підключені до газорозподільної системи, розподіл природного газу, який постачається за цим договором, здійснює оператор ГРМ, а саме АТ «Полтавагаз», з яким споживач уклав відповідний договір (п. 1.3. Договору).
Згідно з п. 3.1 Договору постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.
За п. 3.5 Договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
Відповідно до пункту 4.1 Договору, ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим Договором, встановлюється наступним чином: 
Ціна обсягів газу, визначених в пункті 2.1 цього Договору як Обсяг 1 (фіксований) за 1000 куб. м газу без ПДВ - 6 183,33 грн, крім того ПДВ за ставкою 20%, всього з ПДВ - 7 420,00 грн;
крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124,16 грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн, крім того ПДВ 20% - 27,315 грн, всього з ПДВ - 163,89 грн за 1000 куб. м.
Всього ціна газу для Обсягу І (фіксований) за 1000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 7 583,89 грн.
Відповідно до п. 5.1 Договору Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:
- 70% вартості фактично переданого відповідно до акта/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;
- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акта/актів приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період.
У разі відсутності акта/актів приймання-передачі, фактична вартість переданого Споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього Договору.
Відповідно до п. 13.1 Договору даний договір набирає чинності з дати підписання і діє в частині поставки газу до 30 квітня 2025 року включно, а в частині розрахунків до повного їх виконання.
На виконання умов договору протягом листопада 2024 - березня 2025 року (спірний період) позивач передав відповідачу у власність природний газ об`ємом 187,702 м. куб. на загальну суму 1 835 048,00 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за відповідні місяці, підписаними представниками сторін та засвідченими печатками (а.с. 5-10).
Отже, за періоди поставки листопада 2024 - березня 2025 року Споживачем відповідні Акти приймання-передачі природного газу підписані, у зв`язку з цим, обсяги спожитого природного газу є встановленими, а вартість природного газу визначена з урахуванням ціни такого газу, що узгоджена сторонами в Договорі.
Згідно з розрахунком позовних вимог, відповідач оплату спожитого природного газу не здійснив, станом на момент звернення з позовом до суду сума боргу за використаний природний газ за спірний період становить 1 835 048,00 грн.
Відповідач вказаний розмір боргу визнає.
При розгляді спору по суті судом враховуються наступні обставини.
Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь Другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
В силу положень статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з положеннями статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено Договір постачання природного газу № 8951-ТКЕ(24)-15 від 18.10.2024 відповідно до якого позивач зобов`язався поставити відповідачу природний газ, а відповідач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.
Як вбачається з протоколу перевірки кваліфікованого електронного підпису на звороті договору про постачання природного газу № 8951-ТКЕ(24)-15 від 18.10.2024, договір підписаний сторонами в електронному вигляді, із застосуванням електронних підписів, що свідчить про набрання ним чинності.
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Отже, положеннями законодавства України передбачена можливість підписання документів у електронному вигляді з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису.
Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 ЦК України).
Положеннями статті 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу, який згідно з частиною 2 статті 712 ЦК України застосовується також до договорів поставки. Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (частина 1 статті 691 ЦК України).
Судом встановлено, що у спірному періоді відповідачу на інформаційній платформі Оператора ГТС України присвоєно в ЕІС-код 56ХQ00012D06J00T, постачальником визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг».
Додані позивачем до позовної заяви акти приймання-передачі природного газу за спірний період сторонами підписані.
Доказів того, що відповідачем отримано природний газ згідно з договором про постачання природного газу у зазначений період в іншому обсязі, ніж стверджує позивач та його вартість суду не надано, відповідачем не оспорюються.
Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. 
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, тому посилання відповідача про неодержання компенсації різниці в тарифах з бюджету не беруться судом до уваги.
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, зокрема, у справі №905/21/19 господарська діяльність здійснюється на власний ризик, а відсутність бюджетних коштів не знімає обов`язку оплати за спожитий природний газ.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем отримано природний газ за договором №8951-ТКЕ(24)-15 від 18.10.2024 починаючи з листопада 2024 до березня 2025 року об`ємом 187,702 м. куб. на загальну суму 1 835 048,00 грн.
Беручи до уваги наведені положення укладеного між сторонами договору, відповідач мав здійснити оплату за фактично поставлений природний газ не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом.
З урахуванням умов положень пункту 5.1 договору суд робить висновок, що строк виконання зобов`язань за спірний період є таким що настав.
Виходячи з наведеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 1 835048,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат.
У зв`язку із задоволенням позову, на підставі ст. 129 ГПК України, витрати щодо сплати судового збору покладаються на відповідача.
Одночасно суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Аналогічна норма міститься в ч. 4 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».
Заява про визнання позову була подана відповідачем 30.01.2026, тобто до початку розгляду спору по суті.
Суд дійшов висновку, що наявні підстави для повернення позивачу з Державного бюджету 50% судового збору на підставі частини 1 статті 130 ГПК України, решта судового збору, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України - покладається на відповідача.
Позивачем при зверненні з позовом було сплачено 22020,58 грн судового збору з урахуванням понижуючого коефіцієнту0,8 згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в зв`язку з поданням позову в електронній формі через систему «Електронний суд», що підтверджується платіжною інструкцією від 17.12.2025 № 0000029805.
Враховуючи задоволення судом позовних вимог повністю, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків від судового збору з розрахунку суми задоволених вимог – 1835048,00 грн, тобто 11010,29 грн, про що буде постановлена відповідна ухвала.
Решта судового збору, сплаченого позивачем, в розмірі 11010,29 грн покладається на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд
В И Р І Ш И В:
1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Миргородська інвестиційна група” (адреса 37600, Полтавська область, місто Миргород, вул. Незалежності, 19, ЄДРПОУ 38468235) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (адреса 04116, місто Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ЄДРПОУ 42399676): основний борг у розмірі 1 835 048,00 грн; витрати зі сплати судового збору у розмірі 11010,29 грн.
3. Видати наказ з набранням рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 256 ГПК України). Згідно ст. .257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Суддя І.І. Пушко