Справа № 650/2519/24
провадження № 1-кп/650/254/26

ВИРОК
іменем України

18 травня 2026 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря – ОСОБА_2 ,
прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисника – ОСОБА_5 ,
захисника – ОСОБА_6 ,
захисника – ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Олександрівка в спеціальному судовому провадженні кримінальне провадження № 12024230000000527 за обвинуваченням:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Скадовськ Херсонської області, українця, громадянина України, одруженого, так званого «временно исполняющего обязанности заместителя начальника отделения уголовного розыска Скадовского районного отдела полиции Главного управления МВД Херсонской области», що дислокується за адресою: вул. Незалежності, 82, м. Скадовськ, Херсонська область, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Скадовськ Херсонської області, українця, громадянина України, неодруженого, так званого «временно исполняющего обязанности полицейского комендантского взвода Скадовского районного отдела полиции Главного управления МВД Херсонской области», що дислокується за адресою: вул. Незалежності, 82, м. Скадовськ, Херсонська область, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Топильня, Лугинського району, Житомирської області, українця, громадянина України, неодруженого, так званого «временно исполняющего обязанности конвойного отделения конвоирования Скадовского районного отдела полиции Главного управления МВД Херсонской области», що дислокується за адресою: вул. Незалежності, 82, м. Скадовськ, Херсонська область, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених частиною сьомою статті 111-1, частиною другою статті 28, частиною першою статті 438 КК України,

встановив:

1. З лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією рф проти України та окупацією частини території України. У ході вказаного міжнародного збройного конфлікту 24 лютого 2022 року президент рф оголосив початок так званої спеціальної військової операції, що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення ЗС рф, інших збройних формувань рф та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.
Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою рф, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти рф та ін.)».
Відповідно до ст. 2 спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.
Таким чином, із 19.02.2014 до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією рф проти України, окупацією частини території України, що вказує на поширення дії на території України законів та звичаїв війни (норм міжнародного гуманітарного права).
У результаті вищезазначених подій майже вся територія Херсонської області з 24.02.2022 року знаходилась під окупацією зс рф. Починаючи з липня місяця до 11 листопада 2022 року Збройними силами України звільнено (деокуповано) частину території Херсонської області, яка знаходиться на правобережжі річки Дніпро. 
Водночас залишаються тимчасово окупованими території Скадовського та Генічеського районів, а також частково окуповані території Каховського і Херсонського районів, які розташовані на лівобережжі річки Дніпро.
З метою встановлення повного контролю над окупованими територіями Херсонської області, відшукання проукраїнськи налаштованих громадян, їх нелегального ув`язнення окупаційною владою рф створено низку незаконних правоохоронних органів, у тому числі так зване «Главное управление МВД Херсонской области», у структурі якого утворено «Скадовский районный отдел полиции Главного управления МВД Херсонской области».
Достовірно знаючи про вищевказані обставини, громадянин України ОСОБА_8 маючи двадцятирічний досвід практичної роботи в органах внутрішніх справ України, звільнений 30.09.2020 з посади старшого оперуповноваженого сектора кримінальної поліції Скадовського ВП Новокаховського відділу поліції ГУНП в Херсонській області за станом здоров`я (через хворобу) в спеціальному званні майор поліції, розуміючи факт захоплення та подальшої окупації м. Скадовськ, Скадовського району, Херсонської області зс рф, а також той факт, що суверенітет України поширюється на всю її територію, Україна є унітарною державою, а її територія в межах існуючого кордону - цілісною і недоторканною, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, 09.06.2022 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, добровільно вирішив обійняти посаду в незаконному правоохоронному органі, створеному за місцем розташування захопленої будівлі Скадовського районного відділу поліції ГУНП в Херсонській області (далі – Скадовський РВП ГУНП в Херсонській області) за адресою: Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Незалежності, 82. 
Наказом керівника незаконного правоохоронного органу так званого «Главного управления МВД Херсонской области» № 10 л/с від 16.06.2022 ОСОБА_8 на підставі його заяви від 09.06.2022 призначено на посаду так званого «временно исполняющего обязанности заместителя начальника отделения уголовного розыска Скадовского районного отдела полиции Главного управления МВД Херсонской области» з 16 червня 2022 року та присвоєно спеціальне звання «майор полиции».
Добровільно зайнявши вказану посаду, ОСОБА_8 з 
16 червня 2022 року активно, публічно сприяв реалізації плану держави-агресора щодо придушення будь-яких проявів незгоди з визнанням політики окупаційної влади, відшукував та ув`язнював громадян України на території Скадовського району Херсонської області, у тому числі проукраїнських активістів, інших цивільних осіб, проводив позасудові репресії над ними.
Громадянин України ОСОБА_9 маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду, розуміючи факт захоплення та подальшої окупації м. Скадовськ, Скадовського району, Херсонської області зс рф, а також той факт, що суверенітет України поширюється на всю її територію, Україна є унітарною державою, а її територія в межах існуючого кордону - цілісною і недоторканною, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, 09.06.2022 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, добровільно вирішив обійняти посаду в незаконному правоохоронному органі, створеному за місцем розташування захопленої будівлі Скадовського районного відділу поліції ГУНП в Херсонській області (далі – Скадовський РВП ГУНП в Херсонській області) за адресою: Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Незалежності, 82. 
Наказом керівника незаконного правоохоронного органу так званого «Главного управления МВД Херсонской области» № 10 л/с від 16.06.2022 ОСОБА_9 на підставі його заяви від 09.06.2022 призначено на посаду так званого «временно исполняющего обязанности полицейского комендантского взвода Скадовского районного отдела полиции Главного управления МВД Херсонской области» з 16 червня 2022 року.
Добровільно зайнявши вказану посаду, ОСОБА_9 з 16 червня 2022 року активно, публічно сприяв реалізації плану держави-агресора щодо придушення будь-яких проявів незгоди з визнанням політики окупаційної влади, відшукував та ув`язнював громадян України на території Скадовського району Херсонської області, у тому числі проукраїнських активістів, інших цивільних осіб, проводив позасудові репресії над ними.
Громадянин України ОСОБА_10 маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду, розуміючи факт захоплення та подальшої окупації м. Скадовськ, Скадовського району, Херсонської області зс рф, а також той факт, що суверенітет України поширюється на всю її територію, Україна є унітарною державою, а її територія в межах існуючого кордону - цілісною і недоторканною, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, 17.06.2022 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, добровільно вирішив обійняти посаду в незаконному правоохоронному органі, створеному за місцем розташування захопленої будівлі Скадовського районного відділу поліції ГУНП в Херсонській області (далі – Скадовський РВП ГУНП в Херсонській області) за адресою: Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Незалежності, 82. 
Наказом керівника незаконного правоохоронного органу так званого «Главного управления МВД Херсонской области» № 12 л/с від 24.06.2022 ОСОБА_10 на підставі його заяви від 17.06.2022 призначено на посаду так званого «временно исполняющего обязанности конвойного отделения конвоирования Скадовского районного отдела полиции Главного управления МВД Херсонской области`з 24 червня 2022 року.
Добровільно зайнявши вказану посаду, ОСОБА_10 з 24 червня 2022 року активно, публічно сприяв реалізації плану держави-агресора щодо придушення будь-яких проявів незгоди з визнанням політики окупаційної влади, відшукував та ув`язнював громадян України на території Скадовського району Херсонської області, у тому числі проукраїнських активістів, інших цивільних осіб, проводив позасудові репресії над ними.
2. Відповідно до Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаної у м. Женеві 12.08.1949, учасниками якої є, зокрема, Україна та рф (далі за текстом – Конвенція), сторони домовилися, що з особами, які не беруть активної участі в бойових діях, у тому числі з особами зі складу збройних сил, що склали зброю, а також із тими, хто «horsdecombat» унаслідок хвороби, поранення, затримання чи з будь-якої іншої причини, поводяться гуманно, без будь-якої ворожої дискримінації, причиною якої слугують раса, колір шкіри, релігія чи вірування, стать, походження чи майновий стан чи будь-які інші подібні критерії.
Із цією метою є забороненими й залишатимуться забороненими будь-коли та будь-де такі діяння стосовно зазначених вище осіб:
a) насилля над життям й особистістю, зокрема всі види вбивств, завдання каліцтва, жорстоке поводження й тортури;
b) захоплення заручників;
c) наруга над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження;
d) засудження та застосування покарання без попереднього судового рішення, винесеного судом, який створено належним чином і який надає судові гарантії, визнані цивілізованими народами як необхідні (стаття 3 Конвенції).
Відповідно до положень ст. 27 Конвенції особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.
З урахуванням положень стосовно здоров`я, віку та статі, сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, має право поводитися з усіма ними однаково, без жодної дискримінації, зокрема стосовно раси, релігії або політичних переконань.
Статтею 29 Конвенції передбачено, що сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників.
У силу положень ст. 31 Конвенції жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.
Згідно зі ст. 32 Конвенції Високі Договірні Сторони спеціально дають згоду на те, що їм забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей. 
Відповідно до ст. 33 вказаної Конвенції жодну особу, що перебуває під захистом, не може бути покарано за правопорушення, якого вона не вчинила особисто. Колективні покарання, так само як і будь-які залякування чи терор, забороняються. Пограбування забороняються. Репресалії стосовно осіб, які перебувають під захистом, та їхнього майна забороняються.
Згідно із ст. 147 Конвенції серйозні порушення, про які йдеться у Конвенції, становлять такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричинять великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, примушення особи, що перебуває під захистом, служити в збройних силах ворожої держави, або умисне відбирання в особи, що перебуває під захистом, прав на справедливий і офіційний судовий процес, рекомендований цією Конвенцією, захоплення полонених і широкомасштабне руйнування і привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і безцільно. 
Відповідно до статті 11 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 8 червня 1977 року (далі за текстом - Протокол І або Додатковий протокол І) фізичному і психічному стану здоров`я і недоторканності осіб, що перебувають під владою супротивної сторони, або інтернованих, затриманих чи яким-небудь іншим чином позбавлених свободи в результаті ситуації, зазначеної у статті 1, не повинно завдаватися шкоди шляхом якоїсь невиправданої дії або бездіяльності. Відповідно забороняється піддавати осіб, зазначених у цій статті, жодній медичній процедурі, яка не вимагається за станом здоров`я зазначеної особи й не відповідає загальноприйнятим медичним нормам, що застосовуються за аналогічних, з медичної точки зору, обставин до громадян сторони, що проводить цю процедуру, які не позбавлені свободи в якій би то не було формі. Зокрема, забороняється піддавати таких осіб, навіть за їх згодою: a) фізичним каліцтвам…
Статтею 43 Додаткового протоколу І передбачено, що збройні сили сторони, що перебуває в конфлікті, складаються з усіх організованих збройних сил, груп і підрозділів, що перебувають під командуванням особи, відповідальної перед цією стороною за поведінку своїх підлеглих, навіть якщо ця сторона представлена урядом чи властями, не визнаними супротивною стороною. Такі збройні сили підпорядковані внутрішній дисциплінарній системі, яка, поряд з іншим, забезпечує додержання норм міжнародного права, застосовуваних у період збройних конфліктів.
Особи, які входять до складу збройних сил сторони, що перебуває в конфлікті (крім медичного і духовного персоналу, про який ідеться у статті 33 Третьої конвенції, є комбатантами, тобто вони мають право брати безпосередню участь у воєнних діях.
Статтею 44 Додаткового протоколу І передбачено, що для сприяння посиленню захисту цивільного населення від наслідків воєнних дій комбатанти зобов`язані відрізняти себе від цивільного населення в той час, коли вони беруть участь у нападі або у воєнній операції, що є підготовкою до нападу. Однак у зв`язку з тим, що під час збройних конфліктів бувають такі ситуації, коли через характер воєнних дій озброєний комбатант не може відрізнити себе від цивільного населення, він зберігає свій статус комбатанта за умови, що в таких ситуаціях він відкрито носить свою зброю.
Відповідно до ст. 48 Додаткового протоколу І для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів.
Крім того, статтею 75 Додаткового протоколу І встановлено, що тією мірою, якою їх торкається ситуація, зазначена у статті 1 цього Протоколу, з особами, які перебувають під владою сторони, що бере участь у конфлікті, і не користуються сприятливим ставленням згідно з Женевськими Конвенціями або згідно з цим Протоколом, за всіх обставин поводяться гуманно, і вони, як мінімум, користуються захистом, передбаченим у цій статті, без будь-якої несприятливої різниці, заснованої на ознаках раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії чи віросповідання, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового стану, народження чи іншого статусу або на яких-небудь інших подібних критеріях. Кожна сторона має з повагою ставитися до особи, честі, переконань та релігійних обрядів усіх таких осіб.
Поряд з цим згідно ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу І заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: 
а) насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема:
a.1) вбивство;
a.2) катування всіх видів - фізичні чи психічні.
Так, з березня 2022 року з метою досягнення основної мети щодо широкомасштабних нападів на цивільне населення невстановлені досудовим розслідуванням військові рф та представники інших силових структур, за підтримки вищого керівництва рф, у захоплених приміщеннях державних органів і установ Херсонської області, у тому числі в м. Скадовськ, організували місця для нелегального ув`язнення, катування та жорстокого поводження з цивільними особами, вчинення іншого фізичного і психологічного тиску з метою одержання інформації щодо проукраїнських активістів, противників окупаційної влади та подальшого схилення вищевказаних осіб до співпраці з державою-агресором.
3. У подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час та дату, але не пізніше 16-17 червня 2022 року, невстановлені особи з числа збройних формувань та інших силових структур рф залучили до вказаної протиправної діяльності громадян України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які були призначені окупаційною владою на посади: так званого «временно исполняющего обязанности заместителя начальника отделения уголовного розыска Скадовского районного отдела полиции Главного управления МВД Херсонской области» ( ОСОБА_8 ), так званого «временно исполняющего обязанности полицейского комендантского взвода Скадовского районного отдела полиции Главного управления МВД Херсонской области» ( ОСОБА_9 ) та так званого «временно исполняющего обязанности конвойного отделения конвоирования Скадовского районного отдела полиции Главного управления МВД Херсонской области» ( ОСОБА_10 ), розташованого в приміщенні захопленої будівлі Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області за адресою: Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Незалежності, 82.
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були достовірно обізнані про те, що між рф та Україною відбувається міжнародний збройний конфлікт, відкрито носили автоматичну зброю, формений одяг та спорядження, які приналежні працівникам окупаційної поліції.
4. У період часу з 29.08.2022 по 02.09.2022 громадянин України ОСОБА_8 , займаючи вище вказану посаду та перебуваючи на тимчасово окупованій військами рф адміністративній території Скадовського району Херсонської області, діючи умисно, спільно та за попередньою змовою групою осіб з іншими співробітниками окупаційної поліції ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також іншими невстановленими особами, порушуючи положення ст. ст. 27, 31, 32, 147 Конвенції та ст. 75 Протоколу I, затримали та нелегально ув`язнили в захопленому приміщенні Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області цивільну особу, де до неї застосовувалось жорстоке поводження, катування, з подальшою відмовою визнати таке позбавлення волі або повідомити про долю чи місце перебування цієї особи з метою залишення її без законодавчого захисту протягом тривалого періоду часу.
Так, 29 серпня 2022 року близько 14.30 год. співробітник окупаційної поліції ОСОБА_9 спільно з двома невстановленими досудовими розслідуванням особами, діючи з єдиним умислом, перебуваючи по вул. Джарилгацькій в м. Скадовськ Херсонської області, будучи озброєними вогнепальною зброєю - пістолетами, без складання процесуальних документів затримали потерпілого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який рухався на власному мопеді. Після цього, погрожуючи застосуванням вогнепальної зброї та здійснюючи психологічний тиск, вказані особи нелегально ув`язнили потерпілого до однієї з камер ІТТ на першому поверсі Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області за адресою: Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Незалежності, 82, де незаконно утримували до 02.09.2022.
Затримана особа у складі Збройних Сил чи інших збройних формувань України не перебувала, жодної зброї не мала, участі у бойових діях не брала, тобто була особою, яка підпадає під захист ст. 4 Конвенції, як громадянин України, котрий не бере активної участі у бойових діях та опинився у ході окупації під владою сторони конфлікту (російської федерації).
З 29 серпня по 02 вересня 2022 року упродовж нелегального ув`язнення ОСОБА_11 піддавався нелюдяному поводженню, зокрема потерпілий утримувався у виснажливих для людського організму антисанітарних умовах, у приміщенні непридатному для тривалого перебування людини, в якому він страждав від голоду та відсутності місця для сну. ОСОБА_11 не надавались предмети гігієни або можливість прийняти душ, він піддавався постійним вербальним погрозам та допитам, тобто перебував в умовах, які загрожували його життю та здоров`ю, але не мав можливості вільно залишити місце утримання.
Так, 30.08.2022 близько 11.00 (більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено), в одному з кабінетів на другому поверсі Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області, ОСОБА_8 спільно з іншим співробітником окупаційної поліції ОСОБА_10 проводив допит ОСОБА_11 , під час якого погрожував потерпілому фізичною розправою та позбавленням життя, а також чинив психологічний тиск, намагаючись примусити останньому співпрацювати з окупаційними правоохоронними органами та визнати провину за злочини, яких той не скоював.
Крім цього, 02.09.2022 близько 09.30 год., знаходячись на другому поверсі Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою між собою, з єдиним умислом та переслідуючи однакову мету, погрожуючи позбавленням життя, проводили черговий допит ОСОБА_11 , під час якого, не отримавши бажаних відповідей на поставлені ОСОБА_8 запитання, ОСОБА_10 наніс потерпілому гумовою палицею близько чотирьох ударів по лівому плечу та спині, спричинивши тим самим останньому тілесні ушкодження.
Цього ж дня приблизно о 17.30 годині (більш точний час не встановлено), потерпілого звільнено з місця нелегального утримання без надання будь-яких документів щодо підстав затримання та ув`язнення, шляхом виведення за територію Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області.
Отже, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншими невстановленими особами вчинили жорстоке поводження з потерпілим ОСОБА_11 , що виразилось у нелюдяному поводженні з ним (утримання в камерах непристосованих до тривалого перебування осіб, в антисанітарних умовах, позбавлення їжі та води, ненадання медичної допомоги), катуванні, а саме завдання фізичних (побоїв і тілесних ушкоджень) страждань потерпілому, погрозах позбавленням життя з метою визнання останнім провини у злочині, який він не скоював, та схиляння його до співпраці з окупаційними органами влади, а також вчинили інші порушення законів та звичаїв війни, які полягали у нелегальному ув`язненні вказаної цивільної особи, яка перебувала під захистом, чим порушили ст. ст. 27, 31, 32, 147 Конвенції, ст.ст. 11, 75 Додаткового протоколу І.
У період часу з 29.08.2022 по 02.09.2022 громадянин України ОСОБА_9 , займаючи вказану вище посаду та перебуваючи на тимчасово окупованій військами рф адміністративній території Скадовського району Херсонської області, діючи умисно, спільно та за попередньою змовою зі співробітниками окупаційної поліції ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також іншими невстановленими особами, порушуючи ст. ст. 27, 31, 32, 147 Конвенції та ст. 75 Протоколу I, затримали та нелегально ув`язнили в захопленому приміщенні Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області цивільну особу, де до неї застосовувалось жорстоке поводження, катування, з подальшою відмовою визнати таке позбавлення волі або повідомити про долю чи місце перебування цієї особи з метою залишення її без законодавчого захисту протягом тривалого періоду часу.
Так, 29 серпня 2022 року близько 14.30 год. ОСОБА_9 спільно з двома невстановленими досудовими розслідуванням особами, діючи з єдиним умислом, перебуваючи по вул. Джарилгацькій в м. Скадовськ Херсонської області, будучи озброєними вогнепальною зброєю - пістолетами, без складання процесуальних документів затримали потерпілого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який рухався на власному мопеді. Після цього, погрожуючи застосуванням вогнепальної зброї та здійснюючи психологічний тиск, вказані особи нелегально ув`язнили потерпілого до однієї з камер ІТТ на першому поверсі Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області за адресою: Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Незалежності, 82, де незаконно утримували до 02.09.2022.
Затримана особа у складі Збройних Сил чи інших збройних формувань України не перебувала, жодної зброї не мала, участі у бойових діях не брала, тобто була особою, яка підпадає під захист ст. 4 Конвенції, як громадянин України, котрий не бере активної участі у бойових діях та опинився у ході окупації під владою сторони конфлікту (російської федерації).
З 29 серпня по 02 вересня 2022 року упродовж нелегального ув`язнення ОСОБА_11 піддавався нелюдяному поводженню, зокрема потерпілий утримувався у виснажливих для людського організму антисанітарних умовах, у приміщенні непридатному для тривалого перебування людини, в якому він страждав від голоду та відсутності місця для сну. ОСОБА_11 не надавались предмети гігієни або можливість прийняти душ, він піддавався постійним вербальним погрозам та допитам, тобто перебував в умовах, які загрожували його життю та здоров`ю, але не мав можливості вільно залишити місце утримання.
Так, 01.09.2022 близько 10.00 (більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено), в одному з кабінетів на першому поверсі Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_9 проводив допит потерпілого ОСОБА_11 , під час якого погрожував потерпілому фізичною розправою та позбавленням життя, а також чинив психологічний тиск, намагаючись примусити останнього співпрацювати з окупаційними правоохоронними органами та визнати провину за злочини, яких той не скоював.
Крім того, 02.09.2022 близько 09.30 год., знаходячись на другому поверсі Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області, ОСОБА_9 спільно з іншими співробітниками окупаційної поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою між собою, з єдиним умислом та переслідуючи однакову мету, погрожуючи позбавленням життя, проводили черговий допит ОСОБА_11 , під час якого, не отримавши бажаних відповідей на поставлені ОСОБА_8 запитання, ОСОБА_10 наніс потерпілому гумовою палицею близько чотирьох ударів по лівому плечу та спині, спричинивши тим самим останньому тілесні ушкодження.
Цього ж дня приблизно о 17.30 годині (більш точний час не встановлено), потерпілого звільнено з місця нелегального утримання без надання будь-яких документів щодо підстав затримання та ув`язнення, шляхом виведення за територію Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області.
Отже, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та іншими невстановленими особами вчинили жорстоке поводження з потерпілим ОСОБА_11 , що виразилось у нелюдяному поводженні з ним (утримання в камерах непристосованих до тривалого перебування осіб, в антисанітарних умовах, позбавлення їжі та води, ненадання медичної допомоги), катуванні, а саме завдання фізичних (побоїв і тілесних ушкоджень) страждань потерпілому, погрозах позбавленням життя з метою визнання останнім провини у злочині, який він не скоював, та схиляння його до співпраці з окупаційними органами влади, а також вчинили інші порушення законів та звичаїв війни, які полягали у нелегальному ув`язненні вказаної цивільної особи, яка перебувала під захистом, чим порушили ст. ст. 27, 31, 32, 147 Конвенції, ст.ст. 11, 75 Додаткового протоколу І.
У період часу з 29.08.2022 по 02.09.2022 громадянин України ОСОБА_10 , займаючи вище вказану посаду та перебуваючи на тимчасово окупованій військами рф адміністративній території Скадовського району Херсонської області, діючи умисно, спільно та за попередньою змовою зі співробітниками окупаційної поліції ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та іншими невстановленими особами, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи за попередньою змовою групою осіб, маючи при собі зброю, порушуючи ст. ст. 27, 31, 32, 147 Конвенції та ст. 75 Протоколу I, затримали та нелегально ув`язнили в захопленому приміщенні Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області цивільну особу, де до неї застосовувалось жорстоке поводження, катування, з подальшою відмовою визнати таке позбавлення волі або повідомити про долю чи місце перебування цієї особи з метою залишення її без законодавчого захисту протягом тривалого періоду часу.
Так, 29 серпня 2022 року близько 14.30 год. ОСОБА_9 спільно з двома невстановленими досудовими розслідуванням особами, діючи з єдиним умислом, перебуваючи по вул. Джарилгацькій в м. Скадовськ Херсонської області, будучи озброєними вогнепальною зброєю - пістолетами, без складання процесуальних документів затримали потерпілого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який рухався на власному мопеді. Після цього, погрожуючи застосуванням вогнепальної зброї та здійснюючи психологічний тиск, вказані особи нелегально ув`язнили потерпілого до однієї з камер ІТТ на першому поверсі Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області за адресою: Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Незалежності, 82, де незаконно утримували до 02.09.2022.
Затримана особа у складі Збройних Сил чи інших збройних формувань України не перебувала, жодної зброї не мала, участі у бойових діях не брала, тобто була особою, яка підпадає під захист ст. 4 Конвенції, як громадянин України, котрий не бере активної участі у бойових діях та опинився у ході окупації під владою сторони конфлікту (російської федерації).
З 29 серпня по 02 вересня 2022 року упродовж нелегального ув`язнення ОСОБА_11 піддавався нелюдяному поводженню, зокрема потерпілий утримувався у виснажливих для людського організму антисанітарних умовах, у приміщенні непридатному для тривалого перебування людини, в якому він страждав від голоду та відсутності місця для сну. ОСОБА_11 не надавались предмети гігієни або можливість прийняти душ, він піддавався постійним вербальним погрозам та допитам, тобто перебував в умовах, які загрожували його життю та здоров`ю, але не мав можливості вільно залишити місце утримання.
Так, 29.08.2022 близько 21.30 год. ОСОБА_10 спільно з іншими невстановленими особами, знаходячись на першому поверсі в одній із камер Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області, де утримувався ОСОБА_11 , проводили допит потерпілого та, не отримавши бажаних відповідей на поставлені запитання, ОСОБА_10 застосував відносно ОСОБА_11 фізичне насильство, яке полягало у нанесенні близько чотирьох ударів руками по обличчю та не менше 5-7 ударів ногами по різним частинам тіла потерпілого. 
Крім цього, 30.08.2022 близько 11.00 год. (більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено) в одному з кабінетів на другому поверсі Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області, ОСОБА_10 спільно з іншим співробітником окупаційної поліції ОСОБА_8 проводив допит ОСОБА_11 , під час якого ОСОБА_8 погрожував потерпілому фізичною розправою та позбавленням життя, а також чинив психологічний тиск, намагаючись примусити останнього співпрацювати з окупаційними правоохоронними органами та визнати провину за злочини, яких той не скоював. По закінченню допиту ОСОБА_10 , тримаючи ОСОБА_11 рукою за шию, погрожуючи позбавленням життя, здійснив супровід останнього до камери утримання. 
Також, 02.09.2022 близько 09.30 год., знаходячись на другому поверсі Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою між собою, з єдиним умислом та переслідуючи однакову мету, погрожуючи позбавленням життя, проводили черговий допит ОСОБА_11 , під час якого, не отримавши бажаних відповідей на поставлені ОСОБА_8 запитання, ОСОБА_10 наніс потерпілому гумовою палицею близько чотирьох ударів по лівому плечу та спині, спричинивши тим самим останньому тілесні ушкодження.
Цього ж дня приблизно о 17.30 годині (більш точний час не встановлено), потерпілого звільнено з місця нелегального утримання без надання будь-яких документів щодо підстав затримання та ув`язнення, шляхом виведення за територію Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області.
Отже, ОСОБА_10 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншими невстановленими особами вчинили жорстоке поводження з потерпілим ОСОБА_11 , що виразилось у нелюдяному поводженні з ним (утримання в камерах непристосованих до тривалого перебування осіб, в антисанітарних умовах, позбавлення їжі та води, ненадання медичної допомоги), катуванні, а саме завдання фізичних (побоїв і тілесних ушкоджень) страждань потерпілому, погрозах позбавленням життя з метою визнання останнім провини у злочині, який він не скоював, та схиляння його до співпраці з окупаційними органами влади, а також вчинили інші порушення законів та звичаїв війни, які полягали у нелегальному ув`язненні вказаної цивільної особи, яка перебувала під захистом, чим порушили ст. ст. 27, 31, 32, 147 Конвенції, ст.ст. 11, 75 Додаткового протоколу І.
У судових дебатах прокурор зазначив, що вина ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повністю доведена сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, зокрема показаннями потерпілого, свідків, протоколами впізнання за фотознімками та письмовими доказами щодо зайняття ними посад у незаконному правоохоронному органі на тимчасово окупованій території. Прокурор вважає, що ці докази підтверджують добровільне зайняття обвинуваченими посад у так званому правоохоронному органі окупаційної влади, а також їх участь у незаконному затриманні, утриманні, допитах, психологічному тиску та жорстокому поводженні з потерпілим ОСОБА_11 . Доводи сторони захисту щодо недопустимості протоколів впізнання прокурор вважав необґрунтованими, оскільки, на його думку, такі протоколи відповідають вимогам КПК України, а можливі недоліки їх оформлення не впливають на достовірність отриманої інформації. Прокурор просив визнати обвинувачених винуватими за частиною сьомою статті 111-1 КК України та частиною другою статті 28, частиною першою статті 438 КК України. За сукупністю злочинів прокурор просив призначити кожному з обвинувачених остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади пов`язаних з діяльністю в правоохоронних органах, з конфіскацією всього майна, а також вирішити питання про позбавлення ОСОБА_8 спеціального звання, а ОСОБА_9 - військового звання.
У судових дебатах захисник ОСОБА_6 зазначила, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом, що саме ОСОБА_9 вчинив інкриміновані йому дії. Захисник звернула увагу на недоліки ідентифікації обвинуваченого, оскільки потерпілий та свідки до спілкування з правоохоронними органами не знали його особисто, а портретна експертиза або інше експертне підтвердження тотожності особи не проводилися. Також захисник послалася на недопустимість протоколів пред`явлення для впізнання, які, на її думку, проведені з істотними порушеннями, та на суперечливість показань потерпілого і свідків щодо конкретних дій ОСОБА_9 . У зв`язку з цим захисник вважала, що обвинувачення ґрунтується на припущеннях, а підстав для визнання ОСОБА_9 винуватим немає, а отже він підлягає виправданню.
У судових дебатах захисник ОСОБА_5 підтримав позицію захисника ОСОБА_6 та додатково акцентував увагу на тому, що під час досудового розслідування були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема під час проведення впізнання. Протоколи впізнання не можуть вважатися допустимими доказами, а відсутність експертного підтвердження тотожності особи не дає можливості достовірно встановити, що саме його підзахисний є особою, про яку йдеться в обвинуваченні. З огляду на це захисник просив ухвалити виправдувальний вирок.
У судових дебатах захисник ОСОБА_7 також погодився з доводами інших захисників та звернув увагу суду на те, що справа розглядається за відсутності обвинувачених, а тому суд має особливо ретельно перевірити докази сторони обвинувачення. Захисник зазначив, що для інкримінованого кримінального правопорушення важливе значення має добровільність дій особи, однак матеріали обвинувачення, на його думку, не виключають можливості дії під примусом в умовах окупації та залучення з боку представників збройних формувань рф. Також він вказав, що сама присутність особи під час допиту або виконання окремих дій без доведеного застосування насильства чи інших конкретних протиправних дій не підтверджує складу інкримінованого злочину. Захисник просив виправдати свого підзахисного у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення та відсутністю у його діях складу злочину.
Обвинувачені на судове засідання не з`явилися, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, відповідно до ухвали слідчого судді слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 08 травня 2024 року у справі № 487/3713/24 проведено у спеціальному порядку, а судовий розгляд справи здійснений у спеціальному судовому провадженні, за їх відсутності, відповідно до ухвали Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 27 листопада 2024 року, у зв`язку з чим суд констатує, що як стороною обвинувачення в ході здійснення спеціального досудового розслідування, так і судом в ході здійснення спеціального судового провадження (in absentia), були здійснені всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинувачених на захист та доступ до правосуддя.
Так, участь захисників у даному кримінальному провадженні, залучених для здійснення захисту за призначенням, була забезпечена із самого початку кримінального переслідування обвинувачених та здійснювалася до ухвалення вироку у справі. Захисники брали участь у кожній слідчій (розшуковій) дії, яка передбачала їх обов`язкову участь, отримували усі процесуальні документи, що підлягали врученню обвинуваченим, брали участь у кожному судовому засіданні, в якому здійснювався розгляд справи по суті. Жодних зауважень, клопотань чи заперечень з цього приводу від захисників протягом здійснення кримінального провадження не надходило.
Оскільки АТ «Укрпошта» припинено приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до російської федерації, та відсутня можливість виконати вимоги Кримінального процесуального кодексу України та міжнародних договорів щодо вжиття необхідних заходів з метою отримання правової допомоги у кримінальному провадженні на території зазначеної держави, судом впродовж усього судового розгляду справи інформація про відповідні процесуальні документи та повістки про виклик обвинувачених до суду завчасно публікувалися у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України (газета «Урядовий кур`єр») та на офіційному веб-сайті суду, в порядку передбаченому абз. 6 частини третьої статті 323 КПК України, а також на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, у зв`язку з чим обвинувачені вважаються належним чином ознайомленими з їх змістом.
Після постановлення ухвали про спеціальне судове провадження та до ухвалення вироку у справі обвинувачені до суду не з`являлися та не були до нього доставлені, що свідчило про відсутність підстав для переходу суду до судового розгляду згідно із загальними правилами, передбаченими КПК України.
З матеріалів справи суд також встановив, що обвинувачені мали підстави усвідомлювати, що проти них розпочато кримінальне провадження, вони отримали чи мали б отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мали можливість бути обізнаними із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачені мали право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленими мовою, яку вони розуміють, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати захисників самостійно; в) бути судженими в їх присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ними захисника, бути повідомленими про це право і мати призначених їм захисників безплатно для них. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинувачених на захист та доступ до правосуддя.
Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову обвинувачених, які повинні знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою не визнають, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про їх наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна. Ухилення обвинувачених від правосуддя суд оцінює як реалізацію ними їх невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» пункту 3 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, статті 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (частина третя статті 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинувачених як учасників кримінального провадження, яке відбувається за їх відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинувачених була застосована належна правова процедура в контексті приписів статті 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.
Отже, зважаючи на виконання судом усіх передбачених наведеними положеннями кримінального процесуального законодавства вимог щодо проведення спеціального судового провадження, кримінальне провадження здійснено за відсутності обвинувачених, а обставини причетності останніх до інкримінованого їм кримінального правопорушення, перевірені у відкритому судовому засіданні, із дотриманням засад кримінального провадження та за активної участі захисників.
Стороною обвинувачення у цьому провадженні для доведення вини обвинувачених були надані, а судом досліджені такі письмові докази.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 18 травня 2023 року, разом із довідкою до фототаблиці № 1, фототаблицею № 1, а також відеозаписом проведення зазначеної слідчої дії, встановлено, що потерпілий ОСОБА_11 під час проведення вказаної слідчої дії серед осіб, зображених на фототаблиці № 1, під № 4 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка була співробітником Скадовського відділу поліції окупаційної влади, яку він особисто бачив 30 серпня 2022 року та яка його допитувала, здійснювала психологічний тиск і погрожувала фізичною розправою.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 18 травня 2023 року, разом із довідкою до фототаблиці № 1, фототаблицею № 1, а також відеозаписом проведення зазначеної слідчої дії, встановлено, що потерпілий ОСОБА_11 під час проведення вказаної слідчої дії серед осіб, зображених на фототаблиці № 1, під № 2 впізнав ОСОБА_9 як особу, яка була співробітником Скадовської поліції окупаційної влади, яку він особисто бачив та яка 29 серпня 2022 року його затримувала і брала участь у його побитті.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 18 травня 2023 року, разом із довідкою до фототаблиці № 1, фототаблицею № 1, а також відеозаписом проведення зазначеної слідчої дії, встановлено, що потерпілий ОСОБА_11 під час проведення вказаної слідчої дії серед осіб, зображених на фототаблиці № 1, під № 1 впізнав ОСОБА_10 як особу, яка була співробітником Скадовського відділення поліції окупаційної влади та у період з 29 серпня 2022 року по 03 вересня 2022 року особисто його допитувала і катувала.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 28 липня 2023 року, разом із довідкою до фототаблиці № 1, фототаблицею № 1, а також відеозаписом проведення зазначеної слідчої дії, встановлено, що свідок ОСОБА_12 під час проведення вказаної слідчої дії серед осіб, зображених на фототаблиці № 1, під № 4 впізнала ОСОБА_8 як особу, яка у місті Скадовську забрала лікарське свідоцтво про смерть та забрала її на огляд трупа ОСОБА_13 .
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 28 липня 2023 року, разом із довідкою до фототаблиці № 1, фототаблицею № 1, а також відеозаписом проведення зазначеної слідчої дії, встановлено, що свідок ОСОБА_12 під час проведення вказаної слідчої дії серед осіб, зображених на фототаблиці № 1, під № 2 впізнала ОСОБА_9 як особу з міста Скадовська, яку знає як співробітника окупаційної поліції.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 17 травня 2023 року, разом із довідкою до фототаблиці № 1, фототаблицею № 1, а також відеозаписом проведення зазначеної слідчої дії, встановлено, що свідок ОСОБА_14 під час проведення вказаної слідчої дії серед осіб, зображених на фототаблиці № 1, під № 4 впізнала ОСОБА_8 як особу, яку вона особисто бачила влітку 2022 року на початку окупації та яка була співробітником поліції Скадовського району окупаційної влади.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 12 травня 2023 року, разом із довідкою до фототаблиці № 1, фототаблицею № 1, а також відеозаписом проведення зазначеної слідчої дії, встановлено, що свідок ОСОБА_15 під час проведення вказаної слідчої дії серед осіб, зображених на фототаблиці № 1, під № 4 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка була співробітником окупаційної поліції в тимчасово окупованому місті Скадовську та яку він особисто зустрічав у місті Скадовську.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 12 травня 2023 року, разом із довідкою до фототаблиці № 1, фототаблицею № 1, а також відеозаписом проведення зазначеної слідчої дії, встановлено, що свідок ОСОБА_15 під час проведення вказаної слідчої дії серед осіб, зображених на фототаблиці № 1, під № 2 впізнав ОСОБА_9 як особу, яка була заступником начальника Скадовського відділу окупаційної поліції в місті Скадовську та яку він особисто зустрічав під час перебування в тимчасово окупованому місті Скадовську.
Відповідно до протоколу огляду оптичного диска марки «HP» встановлено, що на цьому носії містяться файли з документами так званого «Главного управления МВД Херсонской области», які стосуються призначення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на посади у незаконному правоохоронному органі, створеному окупаційною владою на тимчасово окупованій території Херсонської області.
Оглядом вмісту файлу з назвою «витяг з наказу 16.06.2022 ОСОБА_8 » встановлено, що у ньому міститься наказ від 16 червня 2022 року № 10 л/с «По личному составу», відповідно до якого ОСОБА_8 призначено з 16 червня 2022 року на посаду так званого «временно исполняющего обязанности заместителя начальника отделения уголовного розыска Скадовского районного отдела полиции Главного управления МВД Херсонской области» та присвоєно йому спеціальне звання «майор полиции». Підставою для призначення зазначено заяву ОСОБА_8 від 09 червня 2022 року.
Оглядом вмісту файлу з назвою «витяг зі списку співробітників ОСОБА_8 » виявлено інформацію про перебування ОСОБА_8 на посаді так званого «заместитель начальника отделения уголовного розыска Скадовского РОП» та зазначено, що його призначено на посаду 16 червня 2022 року.
Оглядом вмісту файлу з назвою «витяг з наказу 16.06.2022 ОСОБА_9 » встановлено, що у ньому міститься наказ від 16 червня 2022 року № 10 л/с «По личному составу», відповідно до якого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено з 16 червня 2022 року на посаду так званого «временно исполняющего обязанности полицейского комендантского взвода Скадовского районного отдела полиции Главного управления МВД Херсонской области». Підставою для призначення зазначено заяву ОСОБА_9 від 09 червня 2022 року.
Оглядом вмісту файлу з назвою «витяг зі списку співробітників ОСОБА_9 » виявлено інформацію про перебування ОСОБА_9 на посаді так званого «полицейского комендантского взвода Скадовского РОП» та зазначено, що його призначено на посаду з 16 червня 2022 року.
Оглядом вмісту файлу з назвою «витяг з наказу 24.06.2022 ОСОБА_10 » встановлено, що у ньому міститься наказ від 24 червня 2022 року № 12 л/с «По личному составу», відповідно до якого ОСОБА_10 призначено з 24 червня 2022 року на посаду так званого «временно исполняющего обязанности конвойного отделения конвоирования Скадовского районного отдела полиции Главного управления МВД Херсонской области». Підставою для призначення зазначено заяву ОСОБА_10 від 17 червня 2022 року.
Оглядом вмісту файлу з назвою «витяг зі списку співробітників ОСОБА_10 » виявлено інформацію про перебування ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на посаді так званого «конвойного отделения конвоирования Скадовского РОП» та зазначено, що його призначено на посаду з 24 червня 2022 року.
Копією паспорта громадянина України ОСОБА_8 та довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера підтверджуються анкетні дані обвинуваченого. Атестаційним листом від 16 серпня 2016 року підтверджується проходження ОСОБА_8 служби в органах Національної поліції України та його відповідність посаді старшого оперуповноваженого Скадовського відділення поліції Новокаховського відділу поліції ГУНП в Херсонській області. Медичною довідкою підтверджується, що ОСОБА_8 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Вимогою про судимість підтверджується, що раніше він не судимий. Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян підтверджуються відомості про дату народження ОСОБА_8 , дані про його батьків та укладення шлюбу. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що нерухоме майно за ОСОБА_8 не обліковується.
Карткою на особу форми № 1 щодо ОСОБА_9 та копією паспорта громадянина України у формі ID-картки підтверджуються анкетні дані обвинуваченого. Медичною довідкою підтверджується, що ОСОБА_9 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Вимогою про судимість підтверджується, що раніше він не судимий. Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян підтверджуються відомості про дату народження ОСОБА_9 та дані про його батьків. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що нерухоме майно за ОСОБА_9 не обліковується.
Копією свідоцтва про народження ОСОБА_9 , копією атестата про базову загальну середню освіту, дипломом молодого спеціаліста Скадовського технікуму Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» підтверджуються його особисті дані та рівень освіти. Копією посвідчення спеціаліста Збройних Сил України підтверджується наявність у ОСОБА_9 кваліфікації старшого стрільця 3 класу. Службовою характеристикою з військової частини НОМЕР_1 від 06 березня 2023 року підтверджується, що за місцем служби він характеризувався негативно та займаній посаді не відповідав. Довідкою військово-лікарської комісії від 30 листопада 2020 року підтверджується придатність ОСОБА_9 до військової служби. Контрактом від 16 грудня 2020 року підтверджується укладення ОСОБА_9 контракту з Міністерством оборони України. Витягом з наказу підтверджується його переведення до військової частини НОМЕР_2 , а витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 08 листопада 2022 року - призупинення проходження ним військової служби та дії контракту.
Карткою на особу форми № 1 щодо ОСОБА_10 підтверджуються анкетні дані обвинуваченого. Медичною довідкою підтверджується, що ОСОБА_10 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Вимогою про судимість підтверджується, що раніше він не судимий. Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян підтверджуються відомості про дату народження ОСОБА_10 та дані про його батьків. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що нерухоме майно за ОСОБА_10 не обліковується.
Під час дослідження вказаних доказів захисники заявили клопотання про визнання недопустимими доказами всі протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, які були дослідженні в судовому засіданні, з огляду на те, що слідчий при проведенні відповідної слідчої дії порушив вимоги частини першої статті 228 КПК України, а саме перед початком впізнання не з`ясував належним чином, чи може особа, яка впізнає, впізнати відповідну особу та за якими саме ознаками зовнішності. Захисники зазначили, що потерпілий і свідки до спілкування з працівниками правоохоронних органів не знали прізвищ обвинувачених, не спілкувалися з ними як з конкретно встановленими особами та не називали їхніх анкетних даних. На думку сторони захисту, особам, які брали участь у впізнанні, фактично не було надано можливості самостійно описати зовнішність особи та впізнати її серед інших фотозображень, оскільки вони одразу вказували на конкретне фото, а слідчий фактично підказував або диктував їм прізвище, посаду та перелік дій, які необхідно зазначити у протоколі. Захисники наголосили, що такі слідчі дії за своїм змістом були не самостійним впізнанням особи за ознаками зовнішності, а фактичним записуванням тексту під диктовку слідчого, оформленим як протокол пред`явлення особи для впізнання. Також сторона захисту послалася на використання чорно-білих друкованих фотознімків, відсутність реального огляду інших зображень особами, які впізнавали, а також на те, що портретна експертиза або інше експертне порівняння фотозображень із документами обвинувачених не проводилися, у зв`язку з чим такі протоколи, на переконання захисників, не можуть підтверджувати належну ідентифікацію обвинувачених.
Вказані доводи захисників щодо недопустимості протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками суд відхиляє, оскільки відповідно до положень статей 86, 87, 94 КПК України питання допустимості та доказового значення кожного доказу вирішується судом не ізольовано та не формально, а з урахуванням характеру допущеного порушення, його істотності, можливого впливу на достовірність отриманих відомостей, а також у сукупності з іншими доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Саме по собі посилання сторони захисту на окремі недоліки у проведенні чи фіксації слідчої дії не свідчить про автоматичну недопустимість відповідного доказу. Для такого висновку суд має встановити, що порушення вимог кримінального процесуального закону було істотним, призвело або могло призвести до недостовірності результату впізнання, обмежило право на захист чи іншим чином поставило під сумнів справедливість судового розгляду. Таких обставин під час судового розгляду не встановлено.
Суд безпосередньо дослідив протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, фототаблиці та відеозаписи проведення відповідних слідчих дій. З їх змісту вбачається, що впізнання проводилося за участю кількох фотозображень осіб однієї статі, які не мали різких відмінностей за зовнішністю, а особи, які впізнавали, вказували на конкретні фотознімки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обґрунтовуючи свої висновки загальними рисами обличчя, зачіскою, зовнішністю та обставинами, за яких вони раніше бачили відповідних осіб. Такі обставини відображені у протоколах та підтверджуються доданими до них відеозаписами.
Доводи захисників про те, що слідчий нібито диктував потерпілому та свідкам текст протоколу, суд оцінює критично. Аналіз відеозаписів відповідних слідчих дій не свідчить про те, що особи, які впізнавали, мовчали або не висловлювали власної позиції, а слідчий замість них самостійно формував зміст впізнання. Навпаки, з відеозаписів вбачається наявність діалогу між слідчим та особою, яка брала участь у впізнанні: така особа вказувала на відповідне фотозображення, повідомляла, кого саме вона впізнає, за яких обставин бачила цю особу та які дії з нею пов`язує.
Те, що слідчий під час фіксації результатів слідчої дії ставив уточнюючі запитання, повторював окремі висловлювання особи, яка впізнавала, або допомагав сформулювати відповідь у процесуально коректній формі для внесення до протоколу, саме по собі не свідчить про підміну волевиявлення потерпілого чи свідків. Такі дії мали характер уточнення вже наданої відповіді та її належного процесуального оформлення, а не нав`язування особі певного змісту впізнання. Із досліджених матеріалів не вбачається, що слідчий фактично визначив за особу результат впізнання або примусив її вказати на конкретне фотозображення.
Посилання сторони захисту на те, що потерпілий та свідки одразу вказували на певне фото, також не свідчить про недопустимість доказів. Кримінальний процесуальний закон не встановлює мінімального часу, протягом якого особа повинна оглядати фотознімки, не забороняє їй одразу вказати на особу, яку вона впізнає, та не вимагає обов`язкового послідовного коментування кожного фотозображення. Швидкість впізнання може оцінюватися судом з погляду переконливості відповідного доказу, однак сама по собі не є підставою для визнання протоколу недопустимим.
Доводи про використання чорно-білих друкованих фотознімків суд також не вважає такими, що ставлять під сумнів допустимість протоколів. Стаття 228 КПК України не містить заборони на використання чорно-білих фотозображень під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками. Важливим є те, чи дозволяли відповідні фотознімки сприйняти зовнішні ознаки осіб, порівняти їх між собою та зробити висновок про наявність або відсутність упізнання. З досліджених фототаблиць і відеозаписів не вбачається, що якість фотознімків була такою, що унеможливлювала їх належне сприйняття.
Відсутність понятих під час проведення вказаних слідчих дій також не є самостійною підставою для визнання протоколів недопустимими, оскільки перебіг і результати пред`явлення особи для впізнання за фотознімками були зафіксовані на відеозаписах, які суд безпосередньо дослідив у судовому засіданні. Такий спосіб фіксації дає можливість перевірити не лише зміст протоколів, а й фактичний порядок проведення слідчих дій, поведінку учасників, характер запитань слідчого та відповіді осіб, які здійснювали впізнання.
Суд також не приймає доводи захисту про обов`язковість проведення портретної експертизи або іншого експертного порівняння фотозображень. Кримінальний процесуальний закон не пов`язує допустимість протоколу пред`явлення особи для впізнання з обов`язковим проведенням портретної експертизи. Впізнання особи потерпілим чи свідком є самостійною слідчою дією, результати якої підлягають оцінці судом у сукупності з іншими доказами. Непроведення експертного дослідження може враховуватися при оцінці достатності доказів, однак саме по собі не робить протоколи впізнання недопустимими.
Крім того, результати впізнання не є єдиним доказом, на якому ґрунтується висновок про обставини кримінального провадження. Відомості, отримані під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, узгоджуються з іншими дослідженими доказами, зокрема з показаннями потерпілого та свідків, документами щодо призначення обвинувачених на посади в незаконному правоохоронному органі, а також іншими матеріалами провадження, які в сукупності підтверджують перебування обвинувачених у структурі так званого «Скадовского районного отдела полиции Главного управления МВД Херсонской области» та їх зв`язок з подіями, що є предметом судового розгляду.
За таких обставин суд дійшов висновку, що наведені захисниками доводи стосуються переважно оцінки переконливості та ваги відповідних доказів, а не їх допустимості. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули визнання протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками недопустимими доказами, судом не встановлено. Відтак клопотання захисників про визнання таких протоколів недопустимими задоволенню не підлягає.
Також, на судовому засіданні були допитані потерпілий та свідок, які надали такі показання.
Потерпілий ОСОБА_11 на судовому засіданні показав, що 29 серпня 2022 року приблизно о 14:30 він їхав мопедом по місту. Його зупинив Сіренко, який був разом із двома невідомими чоловіками. Після перевірки паспорта ОСОБА_16 наказав йому сісти до автомобіля. Мопед потерпілого залишився на місці, а його відвезли до приміщення поліції.
Після прибуття до приміщення поліції ОСОБА_16 наказав йому зняти сумку та викласти речі. У потерпілого були телефон, пачка цигарок та гроші. ОСОБА_16 взяв телефон, відійшов, а згодом повернувся не сам, а з іншим чоловіком. У телефоні потерпілого вони виявили повідомлення в Telegram, зміст якого їм не сподобався. Після цього один із чоловіків завдав потерпілому кілька ударів по голові. Потерпілий пояснив, що точної кількості ударів не пам`ятає, однак зазначив, що ударів було декілька.
Надалі його завели до кабінету, де ОСОБА_16 та ще двоє невідомих осіб наказали йому роздягнутися. Потерпілий повідомив, що з нього зняли відбитки пальців, забрали особисті речі, після чого відвели до камери.
Увечері того ж дня до камери зайшов чоловік, якого потерпілий у подальшому ідентифікував як ОСОБА_10 , разом із двома іншими особами. Чорний запитував, кого потерпілий нібито хотів убити, та звідки в нього виникли такі наміри. Потерпілий відповідав, що нікого вбивати не хотів і не розуміє, про що йдеться. Після цього ОСОБА_17 застосував до нього фізичне насильство. Потерпілий зазначив, що внаслідок цього втратив рівновагу та впав. Чорний також говорив йому про нібито намір спалити автомобіль. Після цього потерпілого залишили у камері.
Потерпілий описав камеру як приміщення без належних умов для перебування. За його словами, у камері не було води, туалету, матраців, подушок, нормального освітлення, а харчування надавали рідко. Можливості привести себе до ладу або скористатися засобами гігієни він не мав.
Потерпілий показав, що 30 серпня 2022 року його знову допитували ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Вони ставили питання про осіб, яких він нібито знає або приховує, а також про наркотичні засоби. Потерпілий відповідав, що таких знайомих у нього немає. ОСОБА_19 погрожував йому застосуванням певних речовин, після яких йому буде погано. Потерпілий сприймав такі погрози реально, оскільки на той час перебував під їхнім контролем та не мав можливості вільно піти.
Також потерпілий повідомив, що ОСОБА_19 застосовував до нього фізичне насильство. Зокрема, коли потерпілий перебував у кабінеті, ОСОБА_19 наказав йому підняти предмет, після чого почав бити його палицею по ногах. Потерпілий зазначив, що ОСОБА_19 був у цивільному одязі, без розпізнавальних знаків, тому його посади він не знає.
Потерпілий показав, що 01 вересня 2022 року до нього приходили, ставили питання та вимагали щось повідомити. За його словами, ОСОБА_17 запитував, чи не хоче він когось назвати. Потерпілий відповідав, що не хоче говорити, оскільки боявся, що за відповідь може знову зазнати насильства. У цей же день, за його словами, його виводили з камери та приводили до іншого кабінету. Там продовжували вимагати від нього інформацію, а також пропонували показати місця, де нібито могли зберігатися певні речі.
Потерпілий зазначив, що згодом його вивезли з приміщення поліції, посадивши до автомобіля разом із ОСОБА_19 та іншими особами. Його возили містом, і він показував їм місця, де, за його словами, люди вже не проживали. Після цього його повернули назад до приміщення поліції та знову помістили до камери.
Потерпілий показав, що 02 вересня 2022 року його звільнили приблизно о 17:00. Перед звільненням йому наказали написати на аркуші паперу, що він не має претензій до співробітників. Після цього йому повернули частину речей. За його словами, телефон і паспорт йому одразу не віддали, а згодом їх отримували його мати та сестра.
На запитання захисників потерпілий пояснив, що ОСОБА_16 він раніше знав як місцевого жителя, однак особистих стосунків із ним не мав. Прізвище ОСОБА_16 він запам`ятав після того, як поліцейські показували йому фотографії під час подальшого спілкування вже після цих подій.
Щодо ОСОБА_10 потерпілий пояснив, що до описаних подій особисто його не знав. У подальшому поліцейські показували йому фотографію, після чого він упізнав ОСОБА_20 . Потерпілий зазначив, що ОСОБА_17 був у цивільному одязі, без форми та без відомих йому знаків розрізнення, тому яку посаду той займав, він не знає. При цьому потерпілий запам`ятав, що під час першої зустрічі в ОСОБА_20 була зброя.
Щодо ОСОБА_19 потерпілий пояснив, що раніше його не знав. За його сприйняттям, серед осіб, які перебували у приміщенні поліції, ОСОБА_19 мав вагоме становище, оскільки інші особи зважали на нього. Разом з тим потерпілий не знає, яку саме посаду ОСОБА_19 займав, оскільки той також був у цивільному одязі та без розпізнавальних знаків.
Потерпілий підтвердив, що після звільнення його забрали мати та сестра. Він не звертався до медичного закладу для фіксації тілесних ушкоджень, оскільки залишався на окупованій території та боявся виходити з дому. Після повернення додому він протягом кількох днів фактично не виходив, оскільки йому погрожували повторним затриманням. Потерпілий зазначив, що тілесні ушкодження фіксував на відео на телефон, а також передавав фотографії поліцейському.
Також потерпілий повідомив, що під час перебування в камері разом із ним певний час був інший місцевий житель. Той чоловік розповідав, що його затримали після того, як він ішов містом у нетверезому стані. Потерпілий пояснив, що не бачив, щоб щодо цього чоловіка застосовували насильство, і сам чоловік повідомляв, що його не били.
Потерпілий підтвердив, що з 29 серпня 2022 року до 02 вересня 2022 року він фактично утримувався у приміщенні поліції без можливості вільно залишити його. Доступу до адвоката йому не надавали, причин утримання належним чином не пояснювали. Погрози та насильство, які застосовувалися до нього у цей період, він сприймав як реальні.
Свідок ОСОБА_12 на судовому засіданні показала, що під час перебування у місті Скадовську в період окупації мала контакт з особами, пов`язаними з так званою поліцією окупаційної влади. ОСОБА_21 вона знає у зв`язку з тим, що він працював у такій поліції, з ним перетиналася під час відповідних подій. ОСОБА_10 свідок не знає. Щодо ОСОБА_9 свідок не повідомила про наявність близьких чи сталих особистих стосунків, однак підтвердила, що на досудовому розслідуванні проводилось впізнання ОСОБА_21 та ОСОБА_16 .
Свідок пояснила, що події стосувалися ситуації з тілом померлої особи, щодо якого не було належних документів. У зв`язку з цим її залучали до дій, пов`язаних з оглядом, освідуванням або дослідженням тіла. До неї зверталися представники так званої поліції, її запрошували до службового кабінету, після чого супроводжували до відповідних осіб. Вона відмовлялася від окремих запропонованих дій, однак надалі провела необхідний огляд або дослідження.
Також свідок показала, що ОСОБА_21 та ОСОБА_16 мали при собі предмети, схожі на вогнепальну зброю, однак застосування такої зброї вона не бачила. Особисто ОСОБА_21 та ОСОБА_16 її до співпраці не схиляли. Водночас свідок сприймала ОСОБА_21 як особу, яка перебувала у так званому відділенні поліції окупаційної влади та виконувала там відповідні функції.
Суд відхиляє доводи захисників про недопустимість або недостовірність показань потерпілого ОСОБА_11 з підстав проведення його допиту в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та з підстав нібито зачитування ним заздалегідь підготовленого тексту.
Відповідно до частини сьомої статті 336 КПК України допит свідка чи потерпілого у судовому засіданні в режимі відеоконференції, як правило, здійснюється у приміщенні суду, визначеному судом. Водночас у виключних випадках в умовах воєнного або надзвичайного стану суд має право допитати свідка чи потерпілого в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у порядку, передбаченому частинами четвертою - шостою цієї статті.
Під час вирішення питання про допит потерпілого в такому порядку суд виходив із того, що в Україні продовжує діяти воєнний стан, а обставини, пов`язаних з воєнним станом, об`єктивно ускладнюють вільне пересування учасників кримінального провадження, своєчасне прибуття до приміщення суду чи іншого суду для участі у відеоконференції, а також можуть створювати додаткові ризики для їхньої безпеки. Законодавець не встановив вичерпного переліку виключних випадків, за яких суд може застосувати такий порядок допиту, тому оцінка наявності відповідних підстав здійснюється судом з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, реальних умов воєнного стану та необхідності забезпечення безпосереднього дослідження доказів у розумні строки.
Особа потерпілого перед початком допиту була встановлена, його участь у судовому засіданні забезпечувалася з використанням технічних засобів відеозв`язку, а ідентифікація особи здійснювалася, зокрема, через підсистему «Електронний суд» із використанням електронного підпису. Потерпілому були роз`яснені його процесуальні права та обов`язки, він підтвердив, що їх розуміє, відповідні пам`ятки про права та обов`язки долучені до матеріалів кримінального провадження. Перебіг допиту фіксувався технічними засобами, відеозапис судового засідання зберігається в матеріалах справи.
Захисники брали участь у судовому засіданні, мали можливість ставити потерпілому запитання, уточнювати його відповіді, звертати увагу суду на можливі суперечності та заявляти заперечення. Отже, порядок допиту не позбавив сторону захисту можливості реалізувати свої процесуальні права та перевірити показання потерпілого в умовах змагального судового розгляду.
Доводи захисників про те, що потерпілий читав показання із заздалегідь підготовленого тексту, також не дають підстав для визнання таких показань недопустимими або недостовірними в цілому. Із перебігу судового засідання вбачається, що після відповідних зауважень сторони захисту суд одразу звернув увагу потерпілого на необхідність надавати показання самостійно, без зачитування підготовленого тексту. Надалі потерпілий відповідав на запитання суду, прокурора та захисників у режимі діалогу, повідомляв обставини події, уточнював деталі, пояснював, що саме пам`ятає, а щодо чого не може назвати точну кількість, час або інші обставини.
Сам факт того, що на початку допиту потерпілий міг користуватися записами або намагався відтворити підготовлений текст, не свідчить про недопустимість його показань, оскільки суд припинив таку форму надання пояснень, після чого допит продовжився у належному процесуальному порядку. При цьому захисники не навели конкретних обставин, які б свідчили, що після зауваження суду потерпілий продовжував зачитувати показання, отримував сторонню допомогу або не самостійно відповідав на поставлені йому запитання.
Суд також враховує, що потерпілий не лише виклав загальну версію подій, а й відповідав на запитання сторони захисту, у тому числі щодо обставин його знайомства із ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , обставин їх подальшого впізнання, відсутності звернення до медичного закладу, умов утримання, характеру застосованого до нього насильства, погроз та обставин звільнення. Наявність у відповідях потерпілого уточнень, пояснень про те, що окремі деталі він не пам`ятає точно, а також розмежування того, що він знав особисто і що дізнався згодом, свідчить не про механічне відтворення підготовленого тексту, а про надання ним показань на підставі власного сприйняття подій.
Сторона захисту не обґрунтувала, яким саме чином допит потерпілого та свідка поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів призвів до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, обмежив право обвинувачених на захист або вплинув на достовірність отриманих судом відомостей. Жодних даних про те, що під час допиту потерпілого та свідка поруч із ним перебували сторонні особи, що їм підказували відповіді, що їх особу було встановлено неправильно або що технічні умови відеоконференції унеможливлювали повноцінне сприйняття їх показань, суду не надано.
За таких обставин суд дійшов висновку, що допит потерпілого ОСОБА_11 проведено з дотриманням положень частини сьомої статті 336 КПК України, з урахуванням умов воєнного стану, із забезпеченням прав сторони захисту на участь у допиті та перевірку його показань. Наведені захисниками доводи впливають лише на оцінку ваги й переконливості відповідних показань, однак не є підставою для визнання їх недопустимими або для виключення з обсягу доказів, які підлягають оцінці судом у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження.
Таким чином, суд безсторонньо та неупереджено оцінивши надані стороною обвинувачення докази, які є належними та допустимими, дійшов висновку, що підтверджені ними обставини виключають будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміновані обвинуваченим злочини було вчинено і останні є винними у їх вчиненні. Стороною обвинувачення, на переконання суду, поза розумним сумнівом доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації вказаних діянь.
Наявність у діях ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прямого умислу на вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень суд встановив на підставі сукупності досліджених доказів, які взаємно узгоджуються між собою та підтверджують як факт добровільного зайняття ними посад у незаконному правоохоронному органі, створеному окупаційною владою на тимчасово окупованій території, так і їх участь у незаконному затриманні, утриманні та жорстокому поводженні з цивільною особою.
Суд враховує, що на час вчинення інкримінованих дій Скадовський район Херсонської області перебував під фактичним контролем держави-агресора, а створений окупаційною владою так званий «Скадовский районный отдел полиции Главного управления МВД Херсонской области» не був органом державної влади України, не діяв у межах Конституції та законів України, а функціонував як елемент окупаційної адміністрації, спрямований на забезпечення контролю над цивільним населенням тимчасово окупованої території.
Доказами, дослідженими судом, підтверджено, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 добровільно обійняли відповідні посади у цьому незаконному правоохоронному органі. Зміст оглянутих електронних документів, зокрема наказів по особовому складу та списків співробітників, свідчить про призначення ОСОБА_8 з 16 червня 2022 року на посаду так званого «временно исполняющего обязанности заместителя начальника отделения уголовного розыска Скадовского районного отдела полиции Главного управления МВД Херсонской области», ОСОБА_9 з 16 червня 2022 року на посаду так званого «временно исполняющего обязанности полицейского комендантского взвода Скадовского районного отдела полиции Главного управления МВД Херсонской области», а ОСОБА_10 з 24 червня 2022 року на посаду так званого «временно исполняющего обязанности конвойного отделения конвоирования Скадовского районного отдела полиции Главного управления МВД Херсонской области».
Добровільність такого зайняття посад підтверджується не лише самими наказами, в яких підставами призначення зазначені відповідні заяви обвинувачених, а й характером їх подальшої поведінки. Вони не були випадковими особами у приміщенні захопленого відділу поліції, а виконували функції представників окупаційного правоохоронного органу, брали участь у затриманні, доставленні, утриманні, допитах потерпілого, застосуванні до нього фізичного та психологічного впливу, а також у контролі за його перебуванням у приміщенні поліції.
Обізнаність обвинувачених про незаконний характер такого органу та про окупацію території України суд вважає доведеною. ОСОБА_8 мав значний досвід служби в органах внутрішніх справ України, спеціальні знання та розуміння правового статусу правоохоронних органів України. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з огляду на вік, освіту, життєвий досвід, а також очевидні обставини збройної окупації міста Скадовська, не могли не усвідомлювати, що діють не від імені держави Україна, а в структурі, створеній окупаційною владою держави-агресора на захопленій території.
Суд також бере до уваги, що потерпілий ОСОБА_11 був цивільною особою, не перебував у складі Збройних Сил України чи інших військових формувань, зброї при собі не мав, участі у бойових діях не брав, а тому перебував під захистом норм міжнародного гуманітарного права. Незважаючи на це, його було затримано без складання будь-яких процесуальних документів, доставлено до захопленого приміщення поліції, поміщено до камери та утримувано там з 29 серпня 2022 року до 02 вересня 2022 року без доступу до адвоката, без належного повідомлення причин затримання, без можливості вільно залишити місце утримання.
Показання потерпілого ОСОБА_11 суд визнає послідовними, логічними та такими, що узгоджуються з іншими доказами у справі. Потерпілий детально описав обставини свого затримання ОСОБА_9 та іншими особами, доставлення до приміщення поліції, вилучення особистих речей, умови перебування в камері, допити, погрози, застосування до нього фізичного насильства ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , а також обставини звільнення. Його показання не мають характеру загальних припущень, а містять конкретні обставини щодо часу, місця, послідовності подій, поведінки кожного з обвинувачених та характеру застосованого до нього впливу.
Відсутність у потерпілого медичної фіксації тілесних ушкоджень одразу після звільнення не спростовує факту застосування до нього фізичного насильства та жорстокого поводження. Суд враховує пояснення потерпілого про те, що після звільнення він залишався на окупованій території, боявся повторного затримання, фактично не виходив із дому та не мав реальної безпечної можливості звернутися до медичного закладу. Такі пояснення є об`єктивно зрозумілими з огляду на умови окупації, характер погроз і фактичний контроль окупаційних сил над територією.
Обставини, повідомлені потерпілим, підтверджуються також протоколами пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками, під час яких він упізнав ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 як осіб, причетних до його затримання, допитів, погроз та застосування насильства. Крім того, свідки впізнавали окремих обвинувачених як співробітників окупаційної поліції у місті Скадовську, що узгоджується з документами про їх призначення на відповідні посади в незаконному правоохоронному органі.
Суд відхиляє версію захисту про те, що обвинувачення ґрунтується лише на припущеннях або на неналежній ідентифікації осіб. У справі наявна не одна ізольована обставина, а сукупність взаємопов`язаних доказів: документи про призначення обвинувачених на посади, показання потерпілого, результати впізнання, показання свідків щодо перебування обвинувачених у структурі окупаційної поліції, а також встановлені обставини функціонування незаконного правоохоронного органу в захопленому приміщенні Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області. У своїй сукупності ці докази виключають розумне припущення про випадкову присутність обвинувачених у відповідному місці або про помилкове ототожнення їх з іншими особами.
Доведеним є і вчинення дій за попередньою змовою групою осіб. Узгодженість дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтверджується тим, що потерпілий був затриманий ОСОБА_9 та іншими особами, після чого доставлений до приміщення окупаційної поліції, де надалі його утримання, допити, погрози та застосування насильства здійснювалися за участю різних представників цього ж незаконного органу. Обвинувачені діяли не відокремлено один від одного, а в межах єдиного місця утримання, спільної службової структури та спільної мети - отримання від потерпілого потрібної їм інформації, примушування його до визнання обставин, яких він не визнавав, та схиляння до співпраці з окупаційними органами.
Попередня змова у цьому випадку підтверджується не формальним існуванням письмової домовленості, а характером і послідовністю спільних дій обвинувачених. Потерпілий утримувався у приміщенні окупаційної поліції протягом кількох днів, різні обвинувачені послідовно брали участь у його допитах, погрозах, фізичному впливі та контролі за його перебуванням у камері. Такий характер поведінки свідчить про усвідомлену узгодженість дій, розподіл ролей та спільне досягнення протиправної мети, а не про випадкове або одноразове перебування кількох осіб поруч із потерпілим.
Дії обвинувачених щодо потерпілого ОСОБА_11 суд кваліфікує як жорстоке поводження з цивільною особою та інші порушення законів і звичаїв війни. Потерпілий був незаконно позбавлений волі, утримувався у непридатних для тривалого перебування умовах, без належних санітарних умов, без вільного доступу до води, харчування, засобів гігієни, без можливості повідомити близьких або отримати правову допомогу. До нього застосовувалися погрози, психологічний тиск і фізичне насильство з метою отримання інформації, примушування до певної поведінки та визнання обставин, які він заперечував.
За своїм змістом такі дії не можуть розцінюватися як правомірне виконання будь-яких службових функцій, оскільки вони вчинялися представниками незаконного органу окупаційної влади щодо цивільної особи, яка перебувала під їх фактичним контролем і не мала можливості захистити себе. Обвинувачені усвідомлювали беззахисний стан потерпілого, його залежність від їхньої волі, незаконний характер утримання та застосованого до нього впливу, однак продовжували відповідні дії.
Прямий умисел ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною сьомою статті 111-1 КК України, підтверджується тим, що вони добровільно зайняли посади у незаконному правоохоронному органі, створеному окупаційною владою на тимчасово окупованій території, усвідомлювали відсутність у такого органу законного статусу за законодавством України та фактично виконували функції, спрямовані на забезпечення діяльності окупаційної адміністрації.
Прямий умисел на вчинення злочину, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 438 КК України, підтверджується тим, що обвинувачені усвідомлювали існування міжнародного збройного конфлікту, окупаційний характер влади, у структурі якої діяли, цивільний статус потерпілого, незаконність його затримання та утримання, а також заборону застосування до цивільних осіб фізичного і морального примусу, погроз, жорстокого та принизливого поводження. Незважаючи на це, вони спільно брали участь у діях, спрямованих на незаконне позбавлення потерпілого волі, його залякування, примушування до надання інформації та застосування до нього насильства.
Суд також враховує поведінку обвинувачених після повідомлення про підозру та під час судового розгляду. Вони до суду не з`явилися, участі у кримінальному провадженні не брали, фактично ухилялися від правосуддя держави Україна, хоча судом і стороною обвинувачення були вжиті передбачені законом заходи для їх повідомлення та забезпечення права на захист. Така поведінка сама по собі не є доказом винуватості, однак у сукупності з іншими встановленими обставинами свідчить про усвідомлення ними характеру інкримінованих дій та небажання постати перед судом для надання пояснень.
Отже, досліджені судом докази у своїй сукупності доводять, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 добровільно зайняли посади у незаконному правоохоронному органі, створеному окупаційною владою на тимчасово окупованій території, а також, діючи умисно, спільно та за попередньою змовою, брали участь у незаконному затриманні, утриманні, жорстокому поводженні, фізичному та психологічному впливі щодо цивільної особи ОСОБА_11 , який перебував під захистом норм міжнародного гуманітарного права.
Таким чином, винуватість ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною сьомою статті 111-1, частиною другою статті 28, частиною першою статті 438 КК України, доведена поза розумним сумнівом.
За встановлених судом обставин дії ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині добровільного зайняття ними посад у так званому «Скадовском районном отделе полиции Главного управления МВД Херсонской области», який був незаконним правоохоронним органом, створеним на тимчасово окупованій території, суд кваліфікує за частиною сьомою статті 111-1 КК України як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.
Дії ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині незаконного затримання, утримання, жорстокого поводження, застосування фізичного та психологічного насильства щодо цивільної особи ОСОБА_11 , який перебував під захистом норм міжнародного гуманітарного права, вчинені в умовах міжнародного збройного конфлікту, на тимчасово окупованій території, спільно та за попередньою змовою групою осіб, суд кваліфікує за частиною другою статті 28, частиною першою статті 438 КК України як жорстоке поводження з цивільним населенням та інші порушення законів і звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинені за попередньою змовою групою осіб.
На підставі наведеного суд не вбачає підстав для виправдання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки доводи сторони захисту були перевірені судом під час оцінки доказів, однак не спростовують встановлених судом обставин та не породжують розумного сумніву у винуватості обвинувачених. Сукупність досліджених доказів є належною, допустимою, взаємно узгодженою та достатньою для висновку про добровільне зайняття обвинуваченими посад у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, а також про їх участь у незаконному затриманні, утриманні та жорстокому поводженні з потерпілим ОСОБА_11 . Посилання захисників на недопустимість окремих доказів, неналежну ідентифікацію обвинувачених, відсутність добровільності їх дій та недоведеність попередньої змови суд оцінює як такі, що не знайшли підтвердження під час судового розгляду. Встановлені судом фактичні обставини правильно кваліфіковані за частиною сьомою статті 111-1 КК України та частиною другою статті 28, частиною першою статті 438 КК України. Отже, підстав для ухвалення виправдувального вироку щодо будь-кого з обвинувачених суд не встановив.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченим покарання суд дійшов таких висновків. 
Відповідно до частин першої, другої статті 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Згідно зі статтею 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Кримінальне правопорушення, передбачене частиною сьомою статті 111-1 КК України, є особливо тяжким злочином проти основ національної безпеки України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.
Кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 438 КК України, є особливо тяжким злочином проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років.
При визначенні виду та міри покарання суд враховує, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинили два умисні особливо тяжкі злочини, один з яких спрямований проти основ національної безпеки України, а інший - проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку. Злочини вчинені в умовах міжнародного збройного конфлікту та тимчасової окупації частини території України, за обставин, коли обвинувачені, будучи громадянами України, добровільно стали на бік окупаційної влади держави-агресора та обійняли посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.
Суд також враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених дій. Добровільне зайняття посад у незаконному правоохоронному органі не було формальним або номінальним, оскільки обвинувачені фактично брали участь у діяльності такого органу, спрямованій на забезпечення окупаційного режиму, незаконне переслідування цивільного населення, придушення будь-яких проявів незгоди з політикою окупаційної влади.
За епізодом, передбаченим частиною другою статті 28, частиною першою статті 438 КК України, суд враховує, що протиправні дії були вчинені щодо цивільної особи, яка не брала участі у бойових діях, не мала зброї та перебувала під фактичним контролем представників окупаційного правоохоронного органу. Потерпілого незаконно затримали, утримували протягом кількох днів без правових підстав, без доступу до адвоката та без можливості вільно залишити місце утримання, а також застосовували до нього фізичне насильство, погрози, психологічний тиск та утримували в умовах, що принижували людську гідність.
Такі дії свідчать про високий ступінь суспільної небезпечності обвинувачених, оскільки вони були спрямовані не лише проти конкретного потерпілого, а й проти основоположних гарантій захисту цивільного населення в умовах збройного конфлікту, закріплених у нормах міжнародного гуманітарного права.
Дані про особу ОСОБА_8 свідчать, що він є громадянином України, раніше не судимий, одружений, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Водночас суд враховує, що він мав тривалий досвід служби в органах внутрішніх справ України, спеціальні знання, спеціальне звання та розуміння правового статусу правоохоронних органів України. Саме тому його добровільне зайняття керівної посади в незаконному правоохоронному органі окупаційної влади та подальша участь у жорстокому поводженні з цивільною особою свідчать про особливо високий ступінь усвідомленості та цілеспрямованості його дій.
Дані про особу ОСОБА_9 свідчать, що він є громадянином України, раніше не судимий, неодружений, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Суд враховує наявність у нього освіти, військової підготовки, проходження військової служби за контрактом, а також те, що, попри це, він добровільно зайняв посаду в незаконному правоохоронному органі окупаційної влади та брав участь у затриманні й подальшому протиправному поводженні з цивільною особою.
Дані про особу ОСОБА_10 свідчать, що він є громадянином України, раніше не судимий, неодружений, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Водночас суд враховує його безпосередню активну участь у застосуванні фізичного насильства до потерпілого, погрозах, супроводженні та контролі за утриманням потерпілого в приміщенні незаконного правоохоронного органу.
Обставин, які відповідно до статті 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суд не встановив. Обвинувачені вини не визнали, щирого каяття не висловили, шкоди потерпілому не відшкодували, дій, спрямованих на усунення наслідків кримінальних правопорушень, не вчинили, до суду не з`явилися та фактично ухилилися від правосуддя.
Обставину вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб суд врахував при правовій кваліфікації дій обвинувачених за частиною другою статті 28, частиною першою статті 438 КК України, тому відповідно до частини четвертої статті 67 КК України повторно не враховує її як обставину, що обтяжує покарання. Інших обставин, які відповідно до статті 67 КК України обтяжують покарання, суд не встановив.
Водночас відсутність обставин, що обтяжують покарання, з урахуванням характеру вчинених злочинів, їх особливої тяжкості, спрямованості проти основ національної безпеки України та міжнародного правопорядку, а також фактичної ролі кожного з обвинувачених, не дає підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж те, про яке просить прокурор, або для застосування положень статті 69 КК України.
Суд вважає, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 438 КК України, кожному з обвинувачених має бути призначене покарання у максимальному розмірі санкції цієї статті, оскільки незаконне позбавлення волі, жорстоке поводження, застосування фізичного насильства, погроз та психологічного тиску щодо цивільної особи в умовах окупації становлять грубе порушення основоположних норм міжнародного гуманітарного права.
За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною сьомою статті 111-1 КК України, суд також вважає необхідним призначити кожному з обвинувачених покарання у максимальному розмірі санкції цієї статті, оскільки вони добровільно зайняли посади саме в незаконному правоохоронному органі окупаційної влади, тобто у структурі, яка за своїм призначенням використовувалася для контролю, залякування та переслідування цивільного населення на тимчасово окупованій території.
Додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з діяльністю у правоохоронних органах, на максимальний строк 15 років є необхідним, оскільки вчинені злочини безпосередньо пов`язані з використанням обвинуваченими статусу представників незаконного правоохоронного органу, а збереження за ними у майбутньому можливості обіймати такі посади суперечило б меті покарання та інтересам суспільної безпеки.
Суд також вважає за необхідне застосувати до обвинувачених додаткове покарання у виді конфіскації всього майна, яке є їхньою власністю, оскільки таке покарання передбачене санкцією частини сьомої статті 111-1 КК України, а характер вчиненого злочину проти основ національної безпеки України, його спрямованість на підтримку діяльності окупаційного правоохоронного органу та високий ступінь суспільної небезпечності обвинувачених свідчать про необхідність його застосування.
З огляду на те, що ОСОБА_8 має спеціальне звання майор поліції, а ОСОБА_9 має військове звання солдат, суд, керуючись статтею 54 КК України, вважає за необхідне позбавити ОСОБА_8 спеціального звання майор поліції, а ОСОБА_9 військового звання солдат. Такий висновок обумовлений тим, що вчинені ними особливо тяжкі злочини є несумісними із збереженням відповідних звань, які передбачають вірність Українському народу, додержання Конституції та законів України, а також виконання службових обов`язків в інтересах держави Україна.
Водночас, ураховуючи те, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинили два особливо тяжкі умисні злочини - за частиною сьомою статті 111-1 КК України та за частиною другою статті 28, частиною першою статті 438 КК України, остаточне покарання кожному з них підлягає призначенню за сукупністю кримінальних правопорушень відповідно до частини першої статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання у виді дванадцяти років позбавлення волі, призначеного за частиною другою статті 28, частиною першою статті 438 КК України, більш суворим покаранням у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі, призначеним за частиною сьомою статті 111-1 КК України, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з діяльністю в правоохоронних органах, на строк п`ятнадцять років та з конфіскацією всього майна, яке є власністю кожного з обвинувачених. Крім того, з урахуванням характеру вчинених кримінальних правопорушень та особи винних, на підставі статті 54 КК України до ОСОБА_8 підлягає застосуванню додаткове покарання у виді позбавлення спеціального звання майор поліції, а до ОСОБА_9 - у виді позбавлення військового звання солдат.
Таке покарання, на думку суду, є справедливим і достатнім, а також відповідатиме його меті.
Із вказаних обставин суд також не вбачає підстав для призначення обвинуваченим покарання у мінімальному розмірі.
З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ухвалами слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 08 травня 2024 року у справі № 487/3713/24 стосовно обвинувачених, за їх відсутності, було обрано запобіжні заходи у виді тримання під вартою, без зазначення строку дії такої ухвали.
Зважаючи на обставини справи, призначене обвинуваченим покарання, яке пов`язане з позбавленням волі, а також відсутність останніх на проголошенні вироку, суд вважає за необхідне продовжити застосований запобіжний захід до набрання вироком законної сили, з метою забезпечення його виконання.
Речові докази та судові витрати відсутні. Цивільний позов не заявлено. Заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна не застосовані.
На підставі викладеного, керуючись статтями 373, 374 КПК України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 438 КК України, та призначити йому покарання у виді дванадцяти років позбавлення волі.
ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною сьомою статті 111-1 КК України, та призначити йому покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з діяльністю в правоохоронних органах строком на п`ятнадцять років, з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.
На підставі частини першої статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з діяльністю в правоохоронних органах строком на п`ятнадцять років, з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.
Відповідно до статті 54 КК України застосувати до ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення спеціального звання – «майор поліції».
Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний стосовно ОСОБА_8 , залишити до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_8 обраховувати з моменту приведення вироку до виконання.
Строк відбування покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з діяльністю в правоохоронних органах обчислювати з моменту відбуття основного покарання.
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 438 КК України, та призначити йому покарання у виді дванадцяти років позбавлення волі.
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною сьомою статті 111-1 КК України, та призначити йому покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з діяльністю в правоохоронних органах строком на п`ятнадцять років, з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.
На підставі частини першої статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з діяльністю в правоохоронних органах строком на п`ятнадцять років, з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.
Відповідно до статті 54 КК України застосувати до ОСОБА_9 додаткове покарання у виді позбавлення військового звання – «солдат».
Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний стосовно ОСОБА_9 , залишити до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_9 обраховувати з моменту приведення вироку до виконання.
Строк відбування покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з діяльністю в правоохоронних органах обчислювати з моменту відбуття основного покарання.
ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 438 КК України, та призначити йому покарання у виді дванадцяти років позбавлення волі.
ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною сьомою статті 111-1 КК України, та призначити йому покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з діяльністю в правоохоронних органах строком на п`ятнадцять років, з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.
На підставі частини першої статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з діяльністю в правоохоронних органах строком на п`ятнадцять років, з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний стосовно ОСОБА_10 , залишити до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_10 обраховувати з моменту приведення вироку до виконання.
Строк відбування покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з діяльністю в правоохоронних органах обчислювати з моменту відбуття основного покарання.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, захиснику, потерпілим, а інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями частини третьої статті 323 і статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Копія вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:     ________________    ОСОБА_1