ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/8705/26
Провадження № 22-ц/820/1470/26
Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.
розглянув в порядку ч 2 ст 369 ЦПК України цивільну справу № 686/8705/26 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 квітня 2026 року у складі судді Павловської А.А. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в :
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь сплачені за договором грошові кошти у розмірі 178 000 грн неповернутих коштів та 10 000 грн спричиненої моральної шкоди, а всього 188 000 грн та понесені судові витрати.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 квітня 2026 року провадження у справі зупинено до перебування ОСОБА_2 у складі ЗСУ, що переведені на військовий стан.
ОСОБА_1 не погодився з такою ухвалою суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її ухваленні, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апелянт вважає, що суд обмежився формальною констатацією факту наявності довідки форми 5, яка підтверджує, що ОСОБА_2 мобілізований та є військовослужбовцем, при цьому у даній справі відповідач не висловив жодної волі щодо зупинення провадження у справі, тому у суду не було підстав для застосування п 2 ч 1 ст 251 ЦПК України без відповідної заяви. Безпідставне зупинення провадження призведе до затягування розгляду справи по суті та порушення строків розгляду справи. Також суд не перевірив можливість відповідача приймати участь в судових засіданнях через представника або в режимі відеоконференції. 
Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що у березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення коштів.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 квітня 2026 року прийнято до розгляду подану позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду.
ОСОБА_2 надав суду довідку форми 5 № 128-А від 18.03.2026 року, з якої вбачається, він з 19.10.2026 року перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у в/ч НОМЕР_1 . 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 квітня 2026 року провадження у справі зупинено до перебування ОСОБА_2 у складі ЗСУ, що переведені на військовий стан.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав, свобод чи інтересів (стаття 2 ЦПК України). Досягнення цієї мети відбувається через дію основоположних засад судочинства, зокрема верховенства права, рівності сторін та диспозитивності.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (частини перша та п`ята статті 4 ЦПК України).
Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 10 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина третя статті 13 ЦПК України).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Згідно пункту 2 частини 1 статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
З моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм.
За нинішньої редакції пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України в суду є обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Тож норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, яка встановлює обов`язок суду зупинити провадження, є спеціальною захисною гарантією для військовослужбовців, які через виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (стаття 65 Конституції України) об`єктивно позбавлені можливості брати активну участь у судовому процесі, захищати свої права, свободи та інтереси.
За таких умов розсуд суду є доволі обмеженим у тому, щоб не застосовувати таке обов`язкове зупинення провадження у судовій справі.
Водночас обов`язок суду зупинити провадження не повинен тлумачитися всупереч волі та інтересам військовослужбовця як учасника цивільного процесу. Тож застосовувати пункт 2 частини першої статті 251 ЦПК України не можна тоді, коли це безпосередньо суперечить інтересам військовослужбовця, який звернувся до суду як позивач та вимагає судового захисту його прав, свобод та/або інтересів, а так само військовослужбовця як відповідача чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, який прагне продовження розгляду справи по суті за його відсутності.
Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року в справі № 754/947/22.
Також в цій же постанові Велика Палат Верховного Суду виснувала:
«Під час застосування правил пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм права, визначених у пункті 3 частини першої статті 227 ГПК України та в пункті 5 частини першої статті 236 КАС України, судам потрібно виходити з такого:
1) з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»;
2) упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі;
3) якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні.
Ураховуючи, що з 24 лютого 2022 року в Україні введено правовий режим воєнного стану, внаслідок чого Збройні Сили України як цілісна структура були переведені на організацію і штати воєнного часу, а також беручи до уваги факт проходження відповідачем військової служби в період дії воєнного стану, який є об`єктивною обставиною, що перешкоджає його участі в розгляді справи, і відсутність беззастережної волі військовослужбовця щодо продовження розгляду справи, Велика Палата Верховного Суду вважає оскаржувана ухвала Київського апеляційного суду від 06 березня 2023 року про зупинення провадження в справі такою, що відповідає вимогам пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.»
Як вбачається з матеріалів справи, солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації в складі в/ч НОМЕР_1 Збройних Сил України, що підтверджується довідкою форми 5 № 128-А від 18.03.2026 року.
З урахуванням наведеного та редакції пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, в суду є обов`язок, а не право, зупинити провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (пункти 73, 96, 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2025 у справі №754/947/22 (провадження №14-74цс25).
При цьому, ключовим під час вирішення питання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України є саме воля військовослужбовця як сторони чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.
Суд першої інстанції під час вирішення питання щодо зупинення провадження встановив, що ОСОБА_2 з 19.10.2025 року прийнятий на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 з 19.10.2025 року по теперішній час., що підтверджується довідкою за формою № 5, виданою командиром військової частини НОМЕР_1 .
При цьому, жодних заяв щодо розгляду справи у його відсутність чи клопотань про продовження рохгляду справи відповідач суду не подавав, відсутні в матеріалах справи також докази щодо наявності у відповідача уповноваженого ним представника чи адвоката для представництва його інтересів в даній справі.
Крім того саме відповідач подав суду довідку про проходження ним військової служби.
Враховуючи факт проходження відповідачем військової служби в період дії воєнного стану, який є об`єктивною обставиною, що перешкоджає його участі в розгляді справи, і відсутність беззастережної волі військовослужбовця щодо продовження розгляду справи, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала, відповідає вимогам пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги, що судом порушено норми процесуального права, оскільки відповідач не висловив жодної волі щодо зупинення провадження у справі, тому у суду не було підстав для застосування п 2 ч 1 ст 251 ЦПК України, без відповідної заяви про зупинення провадження, слід відхилити.
Такі доводи суперечать , встановленим обставинам справи та нормам ЦПК України щодо підстав зупинення провадження в справі. які є імперативними і суд має обов`язком, а не правом, зупинити провадження в справі в разі проходження стороною військової служби під час дії воєнного стану.
Ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено складено 12 червня 2026 року.

Суддя А.М. Костенко
Л.М. Грох
Т.О. Янчук